ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4560/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, 
в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД» (далі – ТзОВ «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД», позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00095440902 від 09.03.2026 (Форма «ПС») на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 1000000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що частина обсягу пального, яке позивач отримав протягом 2024-2025 років, позивач не зберігав в резервуарі, а заливав безпосередньо в баки транспортних засобів або в електрогенератори (що підтверджується журналами видачі пального по паливоцистернах, які були надані під час проведення перевірки). Тобто, придбане пальне з автоцистерн зливалось безпосередньо в паливні баки автомобілів або електрогенераторів, що використовуються позивачем для провадження власної господарської діяльності. У випадку позивача за своєю суттю спосіб зберігання ним частини придбаного пального до його використання у господарській діяльності, а саме паливний бак транспортного засобу та ємності для пального електрогенераторів – належить до винятків з поняття «акцизний склад» чи «акцизний склад пересувний». Обсяг пального, заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої та ємність для пального електрогенераторів – не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження розвантаження та зберігання пального у розумінні приписів підпункту 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Таким чином, позивач вважає, що повідомлення-рішення №00095440902 від 09.03.2026 (форма «ПС») на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 1000000 грн є протиправним, тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 23.03.2026 суддя відкрила провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішила розглянути справу за правилами загального позовного провадження.
08.04.2026 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28890), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що в ході проведення перевірки було встановлено, що ТзОВ «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД», у перевіряємому періоді отримувало пальне, в обсягах понад 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальними, на які отримано відповідні ліцензії), при цьому акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено п.п. 230.1.2 (б) п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. Відповідно до п.п. 230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України платники податку акцизних складів зобов`язані зареєструвати в свою чергу усі акцизні склади – в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (п. б п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 Податкового кодексу України). Відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку – розпорядником акцизного складу – тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000,00 грн. (п. 128-1.2 ст. 128-1 Податкового кодексу України). Пальне для власного споживання ТзОВ "К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД" зберігає за адресою: Львівська область, Золочівський район, село Заболотці, вулиця Містки, будинок 1А, на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер 13140414202400110, термін дії з 12.03.2024 до 12.03.2029, в резервуарі загальною місткістю 40 000 літрів (Ідентифікатор об`єкта оподаткування 9300002). Позивач у своїй позовній заяві фактично зводить спір до питання того, де саме використовується пальне (у паливних баках транспортних засобів чи електрогенераторах). Водночас, такі доводи не мають правового значення для вирішення даного спору. Визначальним критерієм у даному випадку є саме обсяг отриманого платником пального протягом календарного року, а не спосіб його подальшого використання.
09.04.2026 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №29606), які мотивовані тим, що загальні обсяги отриманих (поставлених) нафтопродуктів перевищують встановлений граничний показник 1000 кубічних метрів, що було відображено і у Акті перевірки від 09.02.2026 №5642. Постачання пального здійснювалось безпосередньо на адресу позивача, а саме Львівська область, Золочівський район, с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1-А, що підтверджується первинними документами. У товарно-транспортних та видаткових накладних у графі «пункт розвантаження» чітко визначено місце приймання пального, що свідчить про фактичне надходження пального саме до позивача. Загальні обсяги отриманих (поставлених) нафтопродуктів перевищують встановлений граничний показник 1000 кубічних метрів, що було відображено і у акті перевірки від 09.02.2026 №5642. Постачання пального здійснювалось безпосередньо на адресу позивача, а саме Львівська область, Золочівський район, с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1-А, що підтверджується первинними документами. У товарно-транспортних та видаткових накладних у графі «пункт розвантаження» чітко визначено місце приймання пального, що свідчить про фактичне надходження пального саме до позивача. Таким чином встановлені обставини щодо системного надходження значних обсягів пального на конкретну адресу позивача, зокрема в обсягах, що перевищують встановлений граничний показник 1000 кубічних метрів (за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 отримано 1075598,2 літрів пального, за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 отримано 1526232,85 літрів пального) свідчать про фактичне здійснення діяльності із зберіганням пального за адресою Львівська область, Золочівський район, с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1-А, що за своєю суттю відповідає ознакам функціонування акцизного складу.
10.04.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 30109), в якій просить суд позов задовольнити повністю. Вказана відповідь обґрунтована тим, що згідно із п. «б» не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Тобто дійсно, самим по собі п. «б» п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (щодо приміщення або території, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів) встановлено обмеження в 1000 куб.м. Проте справа в тому, що у розглядуваній ситуації сторона позивача хоч і посилалась на п. «б» як на додатковий аргумент, однак центральною була й є зовсім інша норма п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а саме п. «г» (абз. 9), згідно якої не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої. Тобто контролюючим органом не враховано, що для визначення акцизного складу враховується лише обсяг пального, отриманого суб`єктом господарювання в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання у відповідному приміщенні чи на відповідній території, а не в паливні баки транспортних засобів або електрогенератори.
Ухвалою суду від 14.04.2026 заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задовольнив.
05.05.2026 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №37742), які мотивовані тим, що твердження позивача про те, що пальне заливалося безпосередньо у баки техніки, що перебуває на балансі ТзОВ «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД» для власного споживання пального, спростовується видатковими та товарно-транспортними накладними, які були описані відповідачем та долучені до матеріалів справи додатковими поясненнями від 09.04.2026 та підтверджують факт постачання, розвантаження пального безпосередньо на адресу позивача, а також додатково спростовується акцизними накладними, які додаються разом із цими поясненнями. Зазначені акцизні накладні свідчать про інший характер операцій із пальним, що не відповідає позиції позивача. Акцизні накладні є первинними документами податкового обліку у сфері обігу пального, формуються відповідно до вимог Податкового кодексу України та є належними і допустимими доказами у розумінні процесуального законодавства. З аналізу наданих акцизних накладних вбачається, що загальні обсяги отриманого позивачем пального перевищують встановлений граничний показник 1000 кубічних метрів, що підтверджується сукупністю зареєстрованих акцизних накладних за період з 01.01.2024 по 31.12.2025. Також звертає увагу суду, що з акцизних накладних вбачається, що при реалізації пального у паливний бак транспортного засобу або в тару споживача через паливо-роздавальну або оливо-роздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, у відповідному рядку повинна зазначатись ознака щодо напрямів використання пального "4" , натомість позивачем у акцизних накладних зазначено цифру « 0 ». Ознаку щодо напрямів використання пального "4" - реалізація пального у паливний бак транспортного засобу або в тару споживача через паливо-роздавальну або оливо-роздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним у вище перелічених акцизних накладних товариство теж не зазначало.
Протокольною ухвалою від 15.05.2026 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.
18.05.2026 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №41830), які мотивовані тим, що відповідно до розділу ІІ Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) спирту етилового, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №729 від 27.11.2000, у лівому верхньому кутку акцизної накладної зазначається ознака щодо напрямів використання пального. При цьому вказаним Порядком передбачено код напряму використання пального « 6», а саме: «реалізація пального з акцизного складу пересувного у паливний бак транспортного засобу або обладнання, або пристрою». Отже, чинним нормативним регулюванням прямо передбачено окремий спеціальний код напряму використання пального саме для операцій, пов`язаних із відпуском пального безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, генераторів, обладнання чи пристроїв. Водночас аналіз долучених до матеріалів справи акцизних накладних свідчить, що постачальниками пального у відповідному рядку акцизних накладних зазначався напрям використання пального із кодом « 0», тобто операція не була віднесена до спеціальних напрямів використання пального, визначених Порядком. Таким чином, відомості, відображені в акцизних накладних, прямо суперечать твердженням позивача про те, що пальне відпускалось виключно безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, генераторів та обладнання для власного споживання. Більше того, у разі фактичного здійснення саме таких операцій, як на цьому наполягає позивач, у акцизних накладних мав би бути зазначений один із спеціальних кодів напрямів використання пального, передбачених Порядком, зокрема код « 4» або код « 6» залежно від способі відпуску пального.
19.05.2026 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №42074), які мотивовані тим, що акцизна накладна взагалі не може підтверджувати факт зберігання пального, оскільки по визначенню характеризує лише придбання пального. Для підтвердження порушення необхідне надання інших доказів на підтвердження того, що у позивача наявні автотранспортні засоби, сумарний об`єм паливних баків яких значно перевищує об`єм поставленого пального, що надані на підтвердження негайного використання придбаного пального та відсутності факту його зберігання.
В судовому засіданні у справі № 380/4560/26, яке відбулось 27.05.2026, головуюча суддя Потабенко В.А. ухвалила продовжити розгляд справи без участі сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ГУ ДПС у Львівській області на підставі наказу №472-ПП від 28.01.2026 «Про проведення фактичної перевірки» проведена фактична перевірка суб`єкта господарювання ТзОВ «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД» (ЄДРПОУ 39266874) за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Заболотці, вул. Містки, буд. 1-А з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС. 
За результатами перевірки складено акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС №5642/13-01-09-02/39266874 від 09.02.2026. 
В ході проведення перевірки було встановлено, що ТзОВ «К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД», у перевіряємому періоді отримувало пальне, в обсягах понад 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальними, на які отримано відповідні ліцензії), при цьому акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено п.п. 230.1.2 (б) п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. 
На підставі акту перевірки від 09.02.2026 №5642 винесене податкове повідомлення – рішення від 09.03.2026 №00095440902 яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового з питань не реєстрації акцизного складу на суму 1000000,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.
Положеннями ст. 1 Податкового кодексу України передбачено, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.
Згідно з п.п. 230.1.2 п 230.1 ст. 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.224 п 14.1 ст. 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
За змістом п.п. 14.1.212 п 14.1 ст. 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Поряд з тим не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
Відповідно до п. "б" п.п. 14.1.6 п 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/ або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
З наведеного вище слідує, що акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним.
Як встановлено судом з матеріалів справи, пальне для власного споживання ТзОВ "К-АГРОІНВЕСТ ТРЕЙД" зберігає за адресою: Львівська область, Золочівський район, село Заболотці, вул. Містки, буд. 1А, на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер 13140414202400110, термін дії з 12.03.2024 до 12.03.2029, в резервуарі загальною місткістю 40 000 літрів (Ідентифікатор об`єкта оподаткування 9300002).
Перевіркою встановлено, що позивач отримав протягом календарного року пальне в обсягах понад 1000 кубічних метрів (без врахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії) при цьому акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано.
У зв`язку з цим контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено п.п. 230.1.2 (б) п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України.
Позивач, обґрунтовуючи позов, вказує на те, що частина обсягу пального, яке позивач отримав протягом 2024-2025 років, позивач не зберігав в резервуарі, а заливав безпосередньо в баки транспортних засобів або в електрогенератори (що підтверджується журналами видачі пального по паливоцистернах, які були надані під час проведення перевірки). Тобто, придбане пальне з автоцистерн зливалось безпосередньо в паливні баки автомобілів або електрогенераторів, що використовуються позивачем для провадження власної господарської діяльності.
Вказав, що в 2024 році загальний обсяг пального залитий у паливні баки автомобілів та генераторів з паливоцистерн (бензовозів) склав 87535,94 літрів, а з резервуару 969009,37 літрів, тобто не перевищує 1000 куб., у 2025 році загальний обсяг пального залитий у паливні баки автомобілів та генераторів з паливоцистерн (бензовозів) складає 523704,74 літрів, а з резервуару 990563,95 літрів, тобто не перевищує 1000 куб. Таким чином, оскільки паливний бак та бак електрогенератора не підпадає під поняття «акцизного складу» у розумінні п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України позивача був відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу.
Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, вказує також на те, що відповідно до акцизних накладних обсяг отриманого пального перевищує 1000 кубічних метрів. Звернув увагу суду, що з акцизних накладних слідує, що при реалізації пального у паливний бак транспортного засобу або в тару споживача через паливо-роздавальну або оливо-роздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним у відповідному рядку повинна зазначатись ознака щодо напрямів використання пального "4", натомість постачальником у акцизних накладних зазначено цифру « 0». Ознаку щодо напрямів використання пального "4" - реалізація пального у паливний бак транспортного засобу або в тару споживача через паливо-роздавальну або оливо-роздавальну колонку з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, у вище перелічених акцизних накладних товариство теж не зазначало. Натомість, у акцизних накладних, зазначено напрям використання "0". Код операцій стоїть цифра 3, що означає реалізація пального суб`єкту господарювання неплатнику. Умови оподаткування цифра 0. Напрям використання цифра 0 якщо операція не віднесена до одного з кодів ознаки. Вказує, що у разі фактичного здійснення саме таких операцій, як на цьому наполягає позивач, у акцизних накладних мав би бути зазначений один із спеціальних кодів напрямів використання пального, передбачених Порядком, зокрема код « 4» або код « 6» залежно від способі відпуску пального. Отже, позиція позивача ґрунтується виключно на твердженнях, які не підтверджуються первинними документами та суперечать відомостям, зазначеним у зареєстрованих акцизних накладних, що свідчить про непослідовність та суперечливість доводів позивача щодо фактичного характеру здійснених операцій із пальним.
З приводу цих доводів сторін суд вказує на таке.
Відповідно до п. «б» п.п. 14.1.6 п 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
Конструкція п. «б» п.п. 14.1.6 п 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пов`язує умову отримання протягом календарного року пального в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів, саме з суб`єктом господарювання, а не з місцем зберігання пального. Отже, обсяг отриманого суб`єктом господарювання протягом календарного року пального визначається сумарно по всіх приміщеннях та/або територіях, на яких розміщені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального. Якщо загальний обсяг отриманого пального протягом календарного року перевищить 1000 кубічних метрів, то такий суб`єкт господарювання повинен буде зареєструвати акцизні склади на всіх своїх територіях, де розміщується пальне.
Як зазначає позивач, сторона позивача хоч і посилалась на п. «б», як на додатковий аргумент, однак центральною була й є зовсім інша норма п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, а саме п. «г» (абз. 9), згідно якої не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої. 
За абз. абз. 8-10 п.п. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.
Суд вказує на те, що облік пального для цілей застосування норм Податкового кодексу України здійснюється за місцем його отримання (відвантаження) платнику податку. 
Як встановив суд, пальне постачалося позивачу на конкретне місце провадження діяльності, що підтверджується первинними документами (видатковими та товаро-транспортними накладними) та даними ЄРАН. 
Таким чином, подальше переміщення або використання пального (у тому числі шляхом заливання у баки транспортних засобів чи використання в генераторах) не впливає на факт його отримання та обліку і не звільняє платника від обов`язку реєстрації акцизного складу.
Тому суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем отримано протягом календарного року пальне в обсягах понад 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливо-роздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії) при цьому акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено п.п. 230.1.2 (б) п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України.
Окрім цього, суд відхиляє твердження позивача про те, що в акті перевірки не досліджувались взагалі жодні коди із акцизних накладних, а обставини, не зазначені в Акті перевірки, не можуть бути підставою для винесення податкового повідомлення-рішення, адже факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності, оскільки під час проведення перевірки відповідачем здійснено аналіз акцизних накладних, що свідчить про врахування кодів, як частини вказаних накладних. Суд додатково вказує на те, що вказані факти стосуються встановленого в акті порушення - відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку – розпорядником акцизного складу – а тому відомості, відображені в акцизних накладних, додатково підтверджують вказане порушення.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 10.2023 у справі №420/4383/23, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд зазначає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі. 
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості та безпідставності заявлених позивачем вимог, відтак у такому необхідно відмовити повністю.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За наслідками судового розгляду суд зазначає, що відповідач належними і допустимими доказами довів правомірність прийнятого ним рішення.
Натомість позивач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат в цій справі не здійснюється.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 01.07.2026.

Суддя Потабенко В.А.