№712/1514/24
1-кп/707/67/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року м.Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №62023100140000507 від 03.10.2023р. про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на даний час утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор», українця, громадянина України, одруженого, утриманців не має, військовослужбовця за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше неодноразово судимого, останній раз 26.11.2024р. вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.1 ст.263, ч.5 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна (початок строку – 26.11.2024р.; у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.08.2023р. по 25.11.2024р., а.с.105-106 Т.1),
у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія автомобільної групи військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», будучи придатним до військової служби, діючи з прямим умислом, свідомо, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, 29.06.2023р. не з`явився вчасно на службу у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості для цього. А 21.08.2023р. ОСОБА_4 був затриманий працівниками Дарницького управління поліції ГУНП в м.Києві в м.Одесі в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину.
10.02.2025р. дане кримінальне провадження надійшло до Черкаського районного суду Черкаської області із Черкаського апеляційного суду, для розгляду по суті.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що він дійсно проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія автомобільної групи військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат». У червні 2023 року він подав рапорт своєму керівництву про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, оскільки в нього було 3 неповнолітніх дітей. Він написав рапорт і думав, що залишення військової частини не є злочином і що рапорт є підставою для залишення військової частини. Вважає себе невинним.
Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину не визнав, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_6 , даними у судовому засіданні, який пояснив, що він є командиром військовослужбовця ОСОБА_4 . У 2023році ОСОБА_7 служив з ним у в/ч в автомобільній роті. ОСОБА_7 знайшов собі якусь дівчину, до якої ходив. А одного разу він не повернувся на службу. ОСОБА_7 не було на службі більше 10днів і його оголосили в СЗЧ. У них на озброєнні була зброя (автомати), а у ОСОБА_7 був ще пістолет. ОСОБА_7 пішов в СЗЧ без зброї. Свідок позитивно характеризує ОСОБА_7 . Він не бачив рапорта ОСОБА_7 про звільнення з військової служби;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , даними у судовому засіданні, який пояснив, що він разом із ОСОБА_7 проходили військову службу. ОСОБА_7 пішов в СЗЧ влітку 2023 року, він був водієм. Кожний вечір ОСОБА_7 кудись ходив на ніч (його відпускали). ОСОБА_7 пішов в СЗЧ без зброї. Одного разу він пішов і не повернувся. Свідок позитивно характеризує ОСОБА_9 не погодив рапорт на звільнення один начальник з ТЦК, до повноважень якого відносилось питання погодження таких рапортів. Пояснив, що у разі звільнення військовослужбовця, військовослужбовцю видається обхідний лист, документ про відкріплення/прикріплення на інше місце та витяг з наказу про звільнення. Відповідно, одного рапорта військовослужбовця недостатньо для належного вирішення питання про звільнення;
- даними витягу з ЄРДР від 03.10.2023р., згідно якого до ЄРДР внесені відомості про нез`явлення солдата ОСОБА_4 на військову службу в умовах воєнного стану;
- даними звернення командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 до ДБР від 01.09.2023р. по факту самовільного залишення солдатом ОСОБА_4 військової частини НОМЕР_1 29.06.2023р.;
- даними Акту за підсумками проведення службового розслідування від 09.07.2023р., згідно якого встановлено факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_4 військової частини НОМЕР_1 29.06.2023р. та неповернення його на військову службу;
- даними рапорта начальника автомобільної групи в/ч НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_11 від 29.06.2023р. про те, що солдат ОСОБА_4 станом на 08-50год. 29.06.2023р. відсутній в розташуванні військової частини, не відповідає на телефонні дзвінки;
- даними письмового пояснення начальника автомобільної групи в/ч НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_11 від 08.07.2023р. про те, що солдат ОСОБА_4 станом на 08-50год. 29.06.2023р. відсутній в розташуванні військової частини, не відповідає на телефонні дзвінки;
- даними довідки командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 про невихід на службу військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_4 від 29.06.2023р.;
- даними книги обліку військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , які відбувають у звільнення, де відсутні дані про повернення ОСОБА_4 із звільнення;
- даними витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05.09.2022р. №127 про прийняття на посаду солдата ОСОБА_4 , встановлення йому тарифного розряду та доплат;
- даними протоколу затримання особи від 21.08.2023р., згідно якого працівниками поліції затримано ОСОБА_4 в м.Одеса на підставі ч.2 ст.208 КПК України;
- даними книги звільняємих Автогрупа в/ч НОМЕР_1 , згідно яких наявна відмітка про неприбуття у в/ч солдата ОСОБА_4 29.06.2023р.;
- даними листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_12 від 16.06.2023р. на адресу командира в/ч НОМЕР_1 , згідно якого вказано про те, що ОСОБА_7 подав рапорт на звільнення з обгрунтуванням наявності у нього 4 неповнолітніх дітей, однак встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час не виконує рішення про виплату дітям аліментів, призначених судом, аліменти не сплачує, таким чином не здійснює утримання своїх неповнолітніх дітей. Тому, матеріал на звільнення з військової служби солдата ОСОБА_4 повертається без реалізації.
Суд констатує, що обвинувачений проходив саме військову службу за призовом під час мобілізації, з відповідними обов`язками військовослужбовця. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Фактично, ОСОБА_4 після його призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, проходячи військову службу, ухилився від проходження військової служби, безпідставно покинувши розташування своєї військової частини, що є неприпустимим та незаконним. Суд констатує, що у разі наявності у військовослужбовця підстав для звільнення з військової служби, існує встановлена законодавством процедура звільнення з військової служби, має бути виданий наказ командира про звільнення з військової служби. А у даному випадку наказ командира про звільнення ОСОБА_4 з військової служби не видавався, ОСОБА_7 не був дотриманий відповідний порядок звільнення з військової служби, а фактично ОСОБА_7 безпідставно не повернувся у розташування військової частини НОМЕР_1 29.06.2023р., тобто не з`явився вчасно на службу зі звільнення без поважних причин в умовах воєнного стану.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який є одруженим, має чотирьох неповнолітніх дітей, однак даних про їх утримання ОСОБА_7 до суду не надано; є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації у військовому званні «солдат»; раніше неодноразово судимий, що підтверджується вимогами про судимість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем служби у в/ч НОМЕР_1 характеризується негативно, а саме командир характеризує ОСОБА_7 з негативної сторони, як безвідповідального військовослужбовця, який не відповідає займаній посаді.
Обставини, що пом`якшують покарання – відсутні.
Обставини, що обтяжують покарання – відсутні.
Враховуючи вказані обставини справи в сукупності, суд погоджується із думкою прокурора по справі щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання у виді реального позбавлення волі, тому суд вважає, що перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в даний час неможливе і необхідним кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.5 ст.407 КК України. На думку суду, дане покарання відповідає інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами. 
При цьому остаточне покарання обвинуваченому за даним вироком має бути призначено за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеного за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 26.11.2024р. (за яким ОСОБА_4 було призначено 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна), менш суворого покарання за цим вироком.
Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає. При цьому, суд враховує вимоги ч.1 ст.75 КК України щодо неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених за ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 КК України.
Враховуючи, що запобіжний захід відносно обвинуваченого по даному кримінальному провадженню не обраний, а обвинувачений перебуває під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в рамках розгляду іншого кримінального провадження, враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за даним вироком у виді реального позбавлення волі, тому суд вважає необхідним обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеного за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 26.11.2024р., менш суворого покарання за цим вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.
Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 08.06.2026р.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 21.08.2023р. по 07.06.2026р. включно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку, а особою, яка перебуває під вартою – протягом 30 днів з дня вручення їй копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження за заявою можуть отримати в суді в секретаря копію вироку.

Суддя:                  ОСОБА_1