Номер провадження: 33/813/1009/26
Номер справи місцевого суду: 504/706/26 
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рижих Дмитра Олександровича 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Рижих Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на постанову судді Доброславського районного суду Одеської області від 16 березня 2026 року
встановив:
Постановою судді Доброславського районного суду Одеської області від 16 березня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом встановлено, що 14 лютого 2026 року о 21.10 год. за адресою: с. Фонтанка, вул. Нова, 47 Одеського району Одеської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – DADA BLISS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Рижих Д.О. просить скасувати постанову судді Доброславського районного суду Одеської області від 16 березня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За доводами апеляційної скарги всі докази, що містяться у справі є недопустимими, оскільки отримані з порушенням права ОСОБА_1 на захист, що унеможливлює встановлення події інкримінованого правопорушення, так і вини особи у його вчиненні та виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
 ОСОБА_1 є громадянином республіки Молдова, тому він не володіє на достатньому рівні українською мовою, оскільки у повсякденному житті спілкується російською мовою. На місці події поліцейський не переконався у тому чи розуміє ОСОБА_1 українську мову та чи потребує він послуг перекладача, право користуватися послугами перекладача правоохоронці не роз`яснили, чим порушили право на захист, тому складений протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. Суд помилково послався на зміст протоколу в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні інкримінованого правопорушення, оскільки: протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим джерелом доказу; суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання; з відеозапису убачається, що такі пояснення не є відображенням реальної волі ОСОБА_1 , а є відтворенням того, що йому сказав зазначити поліцейський; відомості зазначені у протоколі не є поясненнями по суті, а є відповіддю на питання про визнання вини, без роз`яснення права на відмову від дачі пояснень та права на захист. Відеозаписи, що містяться у матеріалах справи не відповідають критеріям достовірності та безперервності, оскільки вони є фрагментарними. Крім цього, за допомогою відеозапису не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, натомість з відеозапису убачається, що поліцейський не зупиняв транспортний засіб, оскільки проблискові маячки були увімкнені після початку маневру зупинки. У правоохоронців не було правових підстав для зупинки, що вказує на незаконність, як власне зупинки, так і будь-яких подальших вимог поліцейських.
В апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що він з`явився в день судового засідання до приміщення суду. 
В судовому засіданні захисник Рижих Д.О. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Вислухавши захисника Рижих Д.О. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зауважує про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 16 березня 2026 року прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 17 березня 2026 року і закінчився 26 березня 2026 року.
З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , останній копію оскаржуваної постанови у порядку, передбаченому ст. 285 КУпАП не отримував. З матеріалами цієї справи захисник Рижих Д.О. ознайомився 30 березня 2026 року та звернувся з апеляційною скаргою 08 квітня 2026 року. 
Беручи до уваги обставини, якими апелянт обґрунтовує поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення доступу до правосуддя, апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).
Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходив із того, його вина у скоєнні інкримінованого правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, направленням водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння та відеозаписом, долученим до матеріалів справи. 
З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №468460 від 14 лютого 2026 року правоохоронцями зафіксовано, що: «14 лютого 2026 року о 20:52 год по вул. Нова, 47, с. Фонтанка, Одеський район, Одеська область, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Dadi -Bliss» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП». 
Вказаний вище протокол про адміністративне ОСОБА_1 , як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності підписав без зауважень. 
З відеозапису, доданого до матеріалів справи убачається, що правоохоронцями зафіксовано рух транспортного засобу, який рухаючись по дорозі, виконав маневр повороту ліворуч у напрямку подвір`я будинку. Під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 не заперечував факт керування цим автомобілем, відповідаючи на запитання правоохоронців, він повідомив, що їхав за кермом транспортного засобу з авторинку. Крім цього, ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкоголю, зазначивши, що пив вино (21:00:16-21:00:24 – час вказаний на відеозаписі). На вимогу поліцейського, ОСОБА_1 відмовився від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР, оскільки ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці події, так і у закладі охорони здоров`я (21:01:33 – 21:01:43 – час вказаний на відеозаписі). 
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у порядку, встановленому законом, поліцейськими підставно складено відносно 
ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аргументи захисника щодо порушення прав ОСОБА_1 на захист з підстав, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження (ст. 268 КУпАП).
Перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення (ст. 274 КУпАП).
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. п. "е" п. 3 ст. 6) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна вести свій захист і висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою таких обставин за Конвенцією та практикою ЄСПЛ визначено, зокрема, тривалість проживання у державі ведення судочинства, рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.
Як убачається з відеозапису, доданого до матеріалів справи, ОСОБА_1 не повідомляв поліцейських про те, що він потребує послуг перекладача, чи б то стосовно того, що йому є незрозумілими процесуальні дії, з проходження ним огляду, чи про те, що він не розуміє значення певних обставин, виниклих, як під час проходження ним огляду, так і під час складення адміністративних матеріалів.
Під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення з відповідними клопотаннями до поліцейських ОСОБА_1 не звертався.
Хоча захисник стверджує, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, оскільки є громадянином республіки Молдова, однак не зважаючи на це, ОСОБА_1 відповідав на поставлені йому правоохоронцями запитання, і повідомив про те, що саме він керував автомобілем, а також вживав алкоголь, а саме вино.
З матеріалів справи убачається, що 29 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримав в Україні посвідчення водія.
З доказів, наданих захисником, убачається, що ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання в Україні.
Сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що відсутність перекладача на місці події, не створило ОСОБА_1 перешкоди у комунікації з правоохоронцями, тому підстав стверджувати, що вказана обставина вплинула на його право на захист, апеляційний суд не вбачає.
Посилання захисника на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд враховує, що представництво інтересів ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду здійснював захисник Рижих Д.О., отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвоката, тому зазначене, не завадило йому реалізувати права, надані законом, у тому числі право на захист.
Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є одним із джерел доказів, тому пояснення, які ОСОБА_1 надав на місці події, у тому числі в усній формі, зафіксовані за допомогою відеозапису, є допустимим джерелом доказу.
Стосовно посилань захисника про недопустимість та неналежність відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд зауважує про таке
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Посилання захисника про те, що відеозаписи не є безперервними, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд оцінює критично, оскільки долучені до матеріалів справи відеозаписи за своїм обсягом та повнотою відповідають критерію достатності, та містять фіксацію подій, що підтверджують обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису правоохоронцями встановлено обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, висловлення на його адресу вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, фіксування обставин відмови водія від виконання обов`язку, передбаченого п. 2.5ПДР, ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, підписання водієм цих документів, що спростовує твердження захисника про недопустимість відеозапису, як джерела доказу.
Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, захисником не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.
Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, надати документи, перелік яких визначено законом та у разі необхідності пройти огляд на стан сп`яніння.
Посилання захисника на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , як на окрему підставу для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).
Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".
Апеляційний суд враховує, що цю справу про адміністративне правопорушення суддею першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження та проведення судового засідання за участі його захисника, адвоката Рижих Д.О.
Апеляційним судом створено ОСОБА_1 умови з метою забезпечення реалізації права особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення особисто.
Отже, апеляційним судом забезпечено ОСОБА_1 реалізацію права бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.
Ураховуючи наведене, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання захисника Рижих Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Доброславського районного суду Одеської області від 16 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Рижих Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Доброславського районного суду Одеської області від 16 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко