Номер провадження: 22-ц/813/5920/26 
Справа № 18062026
Головуючий у першій інстанції Луцюк В. О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
18.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 ,
на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 березня 2026 року, 
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, скасування документів, на підставі яких були здійснені правочини, та визнання права спільної сумісної власності з стягнення грошової компенсації,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, скасування документів, на підставі яких були здійснені правочини, та визнання права спільної сумісної власності з стягнення грошової компенсації, просила суд визнати недійсними та скасувати договір дарування від 09.05.2025, укладений в ТЦС № 5144 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки Renault, модель Magnum 460, 2008 року випуску, на ім?я ОСОБА_6 на підставі договору дарування, укладеного в ТЦ № 5144 (дата державної реєстрації 30.08.2024); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки Kelberg модель Т40-3, 2002 в ТЦ № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 31.08.2024 року); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки Bodex модель KIS 3В, 2019 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 03.12.2022); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки KEMPF модель SKM, 2014 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 20.10.2022); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 ( дата державної реєстрації 02.09.2022); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 13.07.2022); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного за (напівпричіп) марки PANAV модель NS 136, 2008 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 04.04.2022); договір купівлі-продажу від 30.11.2022 щодо переоформлення транспортного засобу MEGA MNL 2019 р.в., органом держ.реєстрації НОМЕР_1 на нового власника ОСОБА_7 ; договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480,2013 в ТЦ № 5144 на ОСОБА_6 (дата державна реєстрація 16.12.2021); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки Bodex модель KIS 3В, 2020 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 23.05.2023); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки Bodex модель KIS 3WA, 2011 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 07.11.2020); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2012 на підставі договору дарування укладеного в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державна реєстрація 05.11.2020); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (сідлового тягача) марки Volvo модель FH 460, 2011 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державна реєстрація 23.05.2023); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу TOYOTA модель LAND CRUISER 200 4.5D 2019 р.в. укладеного ТСЦ № 5144 на ім?я ОСОБА_6 ( дата державної реєстрації 09.08.2022); договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу
TOYOTA модель LAND CRUISER 150, 2011 р.в. в НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_6 ( дата державної реєстрації 15.01.2019); договір купівлі-продажу від 19.09.2017 щодо державної реєстрації в ТСЦ № 5144 т/з MAN 26.414, 1999 р.в. на нового власника - ОСОБА_8 ; договір купівлі-продажу від 04.09.2020 щодо державної реєстрації в ТСЦ № 5145 т/з MAN TGА 24.410, 2004 р.в. на нового власника ОСОБА_9 ; довідку-рахунок на підставі якої 20.12.2013 органом державної реєстрації ВРЕР № 3 було перереєстровано т/3 MAN TGA 26.414, 2000 р.в. на нового власника ОСОБА_10 ; договір купівлі-продажу від 20.09.2017, на підставі якого ТЦ № 5145 було перереєстровано т/з Van Hool 3B2007, 1996 р.в. на нового ОСОБА_11 ; договір купівлі-продажу від 20.09.2017 на підставі якого ТСЦ № 5142 т/з DAF 95 ХF430, 1999 р.в. було перереєстровано на нового власника ОСОБА_12 ; договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (напівпричіп) марки KASSBOHRER модель D 17В, 1994 в ТЦС № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 16.06.2014); довідку-рахунок на підставі якої 10.01.2014 у ВРЕР №6 було перереєстровано т/з SCHMITZ SCS 2, 1998 р.в. на нового власника ОСОБА_13 ; договір дарування від 09.05.2025 щодо переоформлення транспортного засобу (контейнеровоз) марки MAN модель TGA 26.390, 2005 р.в. в ТСЦ № 5144 на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 22.12.2017). Застосувати наслідки недійсності правочинів (реституція), скасувавши запис про попередню протиправну державну реєстрацію права власності на рухоме майно, відновлення попередніх реєстраційних даних, та витребувавши зазначене рухоме майно з чужого незаконного володіння.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя Мирзоян транспортні засоби: TOYOTA модель LAND CRUISER 200 4.50, 2019, ринкова ціна 2315566 грн; ??Bodex модель KIS 3В, 2020, ринкова ціна 1571277,2 грн; ??MAN модель TGX 18.480, ринкова ціна 1529927,8 грн; ??KEMPF модель SKM, 2014, ринкова ціна 1372800,08 грн; Volvo модель РН 460, 2011, ринкова ціна 909686,8 грн; TOYOTA модель LAND CRUISER 150, 2011, ринкова ціна 826988 грн; MAN модель TGX 18.480, 2012, ринкова ціна 785597 грн; ??PANAV модель NS 136, 2008, ринкова ціна 475518,1 грн; ??DAF 95 XF 430, 1999, ринкова ціна 454843 грн; ???MAN 26.414, 1999, ринкова ціна 248096,4 грн; ???KASSBOHRER модель D 17B, 1994, ринкова ціна 206705 грн; ????Bodex модель KIS 3В, 2019, ринкова ціна 2021661 грн; ???MEGA MNL, 2019, ринкова ціна 1670277 грн; ????MAN модель TGX 18.480, ринкова ціна 1529927,8 грн; ???MAN модель TGX 18.480, 2013, ринкова ціна 1529927,8 грн; ????Bodex модель KIS 3WA, 2011, ринкова ціна 1075043 грн; ????MAN TGA 24.410, 200, ринкова ціна 826946 грн; ????MAN модель TGA 26.390, 2005, ринкова ціна 616106 грн; ????Renault, модель Magnum 460, 2008 рік, ринкова ціна 492057,86 грн; ???MAN TGA 26.414, 2000, ринкова ціна 475518 грн; ????SCHMITZ SCS 2, 1998, ринкова ціна 301850 грн; ????Van Hool 3B 2007, 1996, ринкова ціна 124048 грн; ???(напівпричіп) Kelberg модель Т40-3, 2002, ринкова ціна 124048,2 грн. Здійснити поділ майна, визнавши за ОСОБА_14 право власності на наступні транспортні засоби: TOYOTA модель LAND CRUISER 200 4.50, 2019; ???Bodex модель KIS 3В, 2020; ???MAN модель TGX 18.480; ???KEMPF модель SKM, 2014; ??Volvo модель FH 460, 2011; ??TOYOTA модель LAND CRUISER 150, 2011; ??MAN модель TGX 18.480, 2012; ??PANAV модель NS 136, 2008; ???DAF 95 XF 430, 1999; ???MAN 26.414, 1999; ???KASSBOHRER модель D 17В, 1994. Здійснити поділ майна, визнавши за ОСОБА_3 право власності в наступні транспортні засоби: ???Bodex модель KIS 3В, 2019; ??MEGA MNL, 2019; ???MAN модель TGX 18.480; ???MAN модель TGX 18.480, 2013; ???Bodex модель KIS 3WA, 2011; ??MAN TGA 24.410, 2004; ??MAN модель TGA 26.390, 2005; ??Renault, модель Magnum 460, 2008; ???MAN TGA 26.414, 2000; ???SCHMITZ SCS 2, 1998; ????Van Hool 3B 2007, 1996; ????(напівпричіп) Kelberg модель Т40-3, 2002. У разі якщо повернення транспортних засобів у натурі є неможливим стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 грошову компенсацію в розмірі 1/2 ринкової вартості спільного майна подружжя у сумі 10742208,02 грн.
09 березня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що у період спільного життя подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було нажито значний обсяг спільного сумісного майна, зокрема транспортні засоби, які набувалися за спільні кошти подружжя, що відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України вважаються об?єктами спільної сумісної власності незалежно від того, на кого з подружжя вони були зареєстровані. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2025 у справі № 495/3111/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. ОСОБА_1 стало відомо, що її колишній чоловік ОСОБА_3 без її відома та згоди, всупереч положенням ст. 65 Сімейного кодексу України, здійснив відчуження ряду транспортних засобів. Зокрема, ОСОБА_3 уклав нікчемні правочини та здійснив перереєстрації транспортних засобів у сервісному центрі МВС на користь третіх осіб, приховуючи ці дії від ОСОБА_1 . Такі дії фактично позбавили її можливості реалізувати право на належну їй частку спільно нажитому майні, що свідчать про умисне порушення ОСОБА_3 майнових прав ОСОБА_1 , оскільки відчуження транспортних засобі відбулося, без отримання її нотаріально посвідченої згоди та з порушення: рівності прав подружжя на майно, набуте під час шлюбу.
З метою запобігання відчуженню транспортних засобів, їх необґрунтовану амортизацію, та недопущення незаконної перереєстрації на третіх осіб позивач просить вжити відповідні заходи щодо збереження спірного майна, а саме накласти арешти на зазначені вище транспортирні засоби. Вважає, що дане майно може бути знов відчужено або передано на користь третіх осіб під час судового спору, у разі невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідач вже вчиняв дії, спрямовані на відчуження спільного майна без відома та згоди позивача, що свідчить про наявність реальної загрози розпорядження спірним рухомим майном у подальшому.
ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, що є предметом спору, а саме: транспортний засіб (сідлового тягача) марки RENAULT, модель MAGNUM 460, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_3 , номерний знак. НОМЕР_4 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KELBERG модель Т40-3, 2002 p.в. VIN НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3В, 2019 р.в, VIN НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KEMPF модель SKM, 2014 р.в. VIN НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 p.в. VIN НОМЕР_11 , номерний знак НОМЕР_12 , зареєстрований ну ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 р.в., VIN НОМЕР_13 , номерний знак НОМЕР_14 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (напівпричіп) марки PANAV модель NS 136, 2008 р.в., VIN НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб MEGA MNL 2019 р.в., VIN НОМЕР_17 , номерний знак НОМЕР_18 , зареєстрований на ОСОБА_7 , орган державної реєстрації ТСЦ № 3544 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській області; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2009 p.в., VIN НОМЕР_19 , номерний знак НОМЕР_20 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ????транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3В, 2020 р.в., VIN НОМЕР_21 , номерний знак НОМЕР_22 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 23.05.2023); ????транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3WA, 2011 р.в. VIN НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_24 ні ім?я ОСОБА_6 ; ????транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2012
р.в. VIN НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 зареестрований на
ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб TOYOTA модель LANDCRUISER 200 4.5D 2019 р.в. VIN НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 , зареєстрований не ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб TOYOTA модель LANDCRUISER 150, 2011, р.в. VIN НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб MAN 26.414, 1999 р.в. VIN НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 зареєстрований на ім?я ОСОБА_8 ; транспортний засіб MAN 26.414, 2000 р.в., VIN НОМЕР_33 , номерний знак НОМЕР_34 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_9 ; транспортний засіб VAN НOOL 3В2007, 1996 р.в., VIN НОМЕР_35 , номерний знак НОМЕР_36 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_10 , т/з SCHMITZ SCS 2, 1998 p.в. VIN НОМЕР_37 , номерний знак НОМЕР_38 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_13 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KASSBOHRER модель D 17B, 1994 р.в., VIN НОМЕР_39 , номерний знак НОМЕР_40 зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (контейнеровоз) марки MAN модель TGA 26.390, 2005 р.в. VIN НОМЕР_41 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 . Заборонити здійснювати дії щодо користування та відчуження, продажу, переоформлення, дарування чи перереєстрації зазначених транспортних засобів на третіх осіб до вирішення справи судом.
Татарбунарський районний суд Одеської області ухвалою від 10 березня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив частково. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, що є предметом спору, а саме: транспортний засіб (сідлового тягача) марки RENAULT, модель MAGNUM 460, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_3 , номерний знак. НОМЕР_4 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KELBERG модель Т40-3, 2002 p.в. VIN НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3В, 2019 р.в, VIN НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KEMPF модель SKM, 2014 р.в. VIN НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 p.в. VIN НОМЕР_11 , номерний знак НОМЕР_12 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2013 р.в., VIN НОМЕР_13 , номерний знак НОМЕР_14 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб (напівпричіп) марки PANAV модель NS 136, 2008 р.в., VIN НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб MEGA MNL 2019 р.в., VIN НОМЕР_17 , номерний знак НОМЕР_18 , зареєстрований на ОСОБА_7 , орган державної реєстрації ТСЦ № 3544 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській області; ???транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2009 p.в., VIN НОМЕР_19 , номерний знак НОМЕР_20 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ????транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3В, 2020 р.в., VIN НОМЕР_21 , номерний знак НОМЕР_22 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 (дата державної реєстрації 23.05.2023); ????транспортний засіб (напівпричіп) марки BODEX модель KIS 3WA, 2011 р.в. VIN НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_42 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; ????транспортний засіб (сідлового тягача) марки MAN модель TGX 18.480, 2012
р.в. VIN НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 зареестрований на
ім?я ОСОБА_6 ; ???транспортний засіб TOYOTA модель LANDCRUISER 200 4.5D 2019 р.в. VIN НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб TOYOTA модель LANDCRUISER 150, 2011, р.в. VIN НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб MAN 26.414, 1999 р.в. VIN НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 зареєстрований на ім?я ОСОБА_8 ; транспортний засіб MAN 26.414, 2000 р.в., VIN НОМЕР_33 , номерний знак НОМЕР_34 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_9 ; транспортний засіб VAN НOOL 3В2007, 1996 р.в., VIN НОМЕР_35 , номерний знак НОМЕР_36 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_10 , т/з SCHMITZ SCS 2, 1998 p.в. VIN НОМЕР_37 , номерний знак НОМЕР_38 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_13 ; транспортний засіб (напівпричіп) марки KASSBOHRER модель D 17B, 1994 р.в., VIN НОМЕР_39 , номерний знак НОМЕР_40 зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 ; транспортний засіб (контейнеровоз) марки MAN модель TGA 26.390, 2005 р.в. VIN НОМЕР_41 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_6 . Заборонив здійснювати дії щодо відчуження, продажу, переоформлення, дарування чи перереєстрації зазначених транспортних засобів на третіх осіб до вирішення справи судом.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 149, 150 ЦПК України, дійшов висновку, що невжиття заходів по забезпеченню позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим в межах даного позову ефективний захист порушених прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, порушити її права у праві спільної сумісної власності та з урахуванням того, що вона пред`явила позовні вимоги, зокрема, і про визнання права власності на частку рухомого майна, що є предметом позову.
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піскун О.В., в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.03.2026 року у частині, яка визначає спосіб забезпечення позову із заборони відчуження на арешт із забороною користування, розпорядження, продажу, переоформлення, дарування чи перереєстрації транспортних засобів, посилаючись на те, що у цій справі амортизація транспортних засобів під час активної експлуатації відповідачем очевидна, що суттєво зменшить частку, на яку має право позивачка. Суд мав захистити слабшу сторону правовідносин шляхом повної заборони користування спірним майном до вирішення спору по суті, невжиття судом заходів щодо заборони користування призводить до невідворотного зниження ринкової вартості, втрати предмета спору та фактичного нівелювання позову про поділ майна.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Цимбал С.Ю., просить скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.03.2026 у справі № 515/1385/25 про забезпечення позову та ухвалити нове рішення про відмову у забезпеченні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в межах даної справи арешт накладено на майно осіб, до яких не заявлено жодних позовних вимог, тобто відсутній зв`язок між заходами, які застосував суд, і позовними вимогами. Верховний Суд, зокрема у постановах від 30.07.2025 у справі № 752/22157/20, від 25.09.2024 у справі № 756/19178/21, від 09.05.2024 у справі № 824/2/24, від 18.01.2023 у справі № 755/9322/20, від 21.04.2022 у справі № 755/5300/21, від 21.04.2021 у справі № 372/333/20, від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20, від 05.02.2020 у справі № 759/13257/19, послідовно повторює, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно допускається лише щодо майна, яке належить відповідачу; накладення арешту на майно третьої особи, яка не є стороною у справі, є неправомірним, порушує права власника такого майна і є недопустимим; правові підстави для арешту майна існують лише щодо майна відповідача.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 27.03.2026 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Піскун О.В., роз`яснив ОСОБА_3 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Піскун О.В. копію ухвали про відкриття провадження від 27.03.2026 року отримав 03.04.2026 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник ОСОБА_3 - адвокат Цимбал С.Ю. копію ухвали про відкриття провадження від 27.03.2026 року та копію апеляційної скарги отримав 03.04.2026 року та 26.03.2026 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 03.04.2026 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Цимбал С.Ю., роз`яснив ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Представник ОСОБА_3 - адвокат Цимбал С.Ю. копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2026 року отримав 08.04.2026 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Піскун О.В. копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2026 року та копію апеляційної скарги отримав 08.04.2026 року та 01.04.2026 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від представника ОСОБА_3 - адвоката Цимбал С.Ю. 13.04.2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, представник просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.03.2026 у справі № 515/1385/25 без задоволення, посилаючись, що позивачем не конкретизовано, кому саме вона просить заборонити користування транспортними засобами, хто виступатиме боржником за відповідним рішенням про забезпечення позову, що є виконавчим документом. Право користування транспортними засобами належить їх чинним власникам – особам, які не є учасниками справи і до яких в межах справи не заявлено жодних позовних вимог.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Піскун О.В. та представник ОСОБА_3 - адвокат Цимбал С.Ю. судові повістки-повідомлення отримали 08.05.2026 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Представник ОСОБА_3 - адвокат Цимбал С.Ю. в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 149, 150 ЦПК України, дійшов висновку, що невжиття заходів по забезпеченню позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим в межах даного позову ефективний захист порушених прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, порушити її права у праві спільної сумісної власності та з урахуванням того, що вона пред`явила позовні вимоги, зокрема, і про визнання права власності на частку рухомого майна, що є предметом позову.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено переляк видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, скасування документів, на підставі яких були здійснені правочини, та визнання права спільної сумісної власності з стягнення грошової компенсації.
Відповідно до матеріалів справи та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень сторонами по справі є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , інші особи до участі у справі судом першої інстанції не залучались.
Предметом позову у справі є визнання недійсними та скасування договорів дарування та договорів купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочинів (реституція), шляхом скасування записів про попередню протиправну державну реєстрацію права власності на рухоме майно, відновлення попередніх реєстраційних даних, та витребувавши зазначеного рухомого майна з чужого незаконного володіння, визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_15 транспортних засобів та здійснення поділу майна.
ОСОБА_1 просила суд накласти арешт на транспортні засоби та заборонити здійснювати дії щодо користування та відчуження, продажу, переоформлення, дарування чи перереєстрації зазначених транспортних засобів на третіх осіб до вирішення справи судом.
Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також ускладнить ефективний захист прав за якими вона звернулася до суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Разом із тим, апеляційний суд враховує, що пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить про те, що позов можна забезпечити накладенням арешту виключно на майно відповідача, яке знаходиться у нього чи перебуває в інших осіб, або яке підлягає передачі йому.
Забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно, яке на праві власності належить іншій особі не можна.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру стосуються прав третьої особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норму процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову».
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 травня 2024 року у справі № 824/2/24 (провадження № 61-1444ав24).
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21), від 18 січня 2023 року у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25 вересня 2024 року у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23), від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 (провадження № 61-4734св25).
Представник ОСОБА_3 - адвокат Цимбал С.Ю. в апеляційній скарзі вказував, що судом першої інстанції було накладено арешт на транспортні засоби, які належать особам, які не є учасниками справи і до яких в межах справи не заявлено жодних позовних вимог, арешт було накладено через 6 місяців після подання позову, і за весь цей час власники відповідного майна не змінювалися, їх дані були зазначені позивачем при поданні позову 05.09.2025 і залишилися незмінними, про що свідчить відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС), одержана судом у лютому 2026 року. 
З матеріалів справи вбачається, що Татарбунарський районний суд Одеської області ухвалою від 12 січня 2026 року задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонській областях засвідчені належним чином копії правочинів, згідно з якими були переоформлені транспортні засоби.
Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонській областях на виконання зазначеної ухвали суду 26.01.2026 року надав відповідь до якої долучив копії відповідних документів, з яких вбачається, що транспортні засоби, на які просить накласти арешт ОСОБА_1 , не належать на праві власності відповідачу по справі ОСОБА_3 .
Вказане узгоджується із відомостями зазначеними позивачем по справі ОСОБА_1 як в позовній заяві, так і в заяві про забезпечення позову.
Суд першої інстанції не врахував, що на дату постановлення ухвали про забезпечення позову вказане майно належало не відповідачу, а іншим особам, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про задоволення заяви в цій частині вимог.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону задовольняючи заяву про забезпечення позову фактично вирішив питання про права та охоронювані законом інтереси осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які є власниками арештованого рухомого майна та не є сторонами у цій справи, що є недопустимим.
З огляду на викладене висновки суду про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби є помилковими та такими, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦПК України.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий та необґрунтований висновок про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби. А отже доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_16 , підлягає задоволенню, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 березня 2026 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, скасування документів, на підставі яких були здійснені правочини, та визнання права спільної сумісної власності з стягнення грошової компенсації, відмовити.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , задовольнити.
Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 березня 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, скасування документів, на підставі яких були здійснені правочини, та визнання права спільної сумісної власності з стягнення грошової компенсації, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова О.Ю. Карташов