ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 червня 2026 року
м. Київ
справа № 990/110/26
провадження № 11-140заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 квітня 2026 року (судді Єзеров А. А., Стеценко С. Г., Тацій Л. В., Шарапа В. М., Шевцова Н. В.) в адміністративній справі № 990/110/26 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення (ухвали) в частині, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада), у якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати ухвалу Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 березня 2026 року № 379/2дп/15-26 в частині пункту 16 щодо його дисциплінарної скарги від 19 листопада 2025 року № К-5834/0/7-25;
- зобов`язати ВРП повторно розглянути дисциплінарну скаргу позивача з урахуванням висновків суду.
2. Позивач твердить, що він звернувся до ВРП зі скаргою на суддю Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_2 . Проте Друга Дисциплінарна палата ВРП протиправно відмовила у відкритті дисциплінарної справи за його скаргою на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), вважаючи, що суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням. 
3. Позивач не погоджується з таким результатом розгляду. Переконує, що дисциплінарна скарга повністю містила відомості про ознаки дисциплінарного проступку судді. Натомість ВРП не дослідила обставини справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
4. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 7 квітня 2026 року відмовив у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та взагалі не підлягає розгляду судами.
5. Проаналізувавши положення статті 44 Закону № 1798-VIII, яка визначає підстави для повернення дисциплінарної скарги, суд першої інстанції зробив висновок, що рішення про повернення дисциплінарної скарги оскарженню не підлягає. 
6. Додатково суд відзначив, що рішення Дисциплінарної палати ВРП щодо залишення дисциплінарної скарги без розгляду та повернення скаржнику теж не підлягає оскарженню до компетентного органу (ВРП). Тож якщо не підлягає оскарженню рішення Дисциплінарної палати ВРП, то, за висновками суду першої інстанції, немає причин поширювати адміністративний судовий контроль на перегляд ухвал Дисциплінарної палати.
7. В оскаржуваній ухвалі Касаційний адміністративний суд послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 6 березня 2025 року у справі № 990/11/25.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі 
8. ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 7 квітня 2026 року, відкрити провадження у справі за його адміністративним позовом та передати справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.
9. Позивач вважає, що Касаційний адміністративний суд порушив його право, гарантоване статтею 55 Конституції України та статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), на судовий захист від незаконних дій (рішень) ВРП. 
10. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала порушує Конституцію України, суперечить Конвенції, містить помилкові юридичні висновки, фактично позбавляє позивача права на судовий захист.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги
11. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
12. З покликанням на положення статті 45 Закону № 1798-VIII, яка кореспондується з підпунктом 2 пункту 13.13 глави 13 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 зі змінами (далі - Регламент ВРП), відповідач наголошує, що рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає.
13. Позивач хоч і наділений правом подати скаргу на дії судді та ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, але не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
14. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, а не для скаржника.
15. Такий правовий підхід відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 6 березня 2025 року у справі № 990/11/25.
Рух апеляційної скарги
16. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 квітня 2026 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 30 квітня 2026 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.
17. До Великої Палати Верховного Суду 28 квітня 2026 року надійшли письмові заперечення ОСОБА_1 на відзив ВРП на його апеляційну скаргу.
18. Позивач стверджує, що ініційований ним спір стосується перевірки законності адміністративного акта ВРП як суб`єкта владних повноважень. 
19. Посилання ВРП на те, що ухвала Дисциплінарної палати оскарженню не підлягає, на думку позивача, не усуває обов`язку держави забезпечити мінімальний судовий контроль. У протилежному випадку позивач вважає, що право на звернення зі скаргою стає ілюзорним, а не практичним та ефективним.
20. Позивач стверджує, що фактично ВРП пропонує суду визнати, що будь-яке рішення Дисциплінарної палати про відмову у відкритті дисциплінарної справи є повністю закритим від судового контролю, незалежно від його вмотивованості, законності, добросовісності та відповідності Конституції України.Такий підхід позивач не поділяє, оскільки, на його думку, це створює простір для свавілля органу державної влади.
21. За твердженнями позивача, ВРП не може прикриватися формулюванням «незгода із судовим рішенням», якщо скарга містить відомості про вчинення суддею дисциплінарного проступку.
22. ОСОБА_1 наголошує, що він не вимагає від суду самостійно оцінити дисциплінарну відповідальність судді, відкрити дисциплінарну справу або притягнути суддю до відповідальності. Вимоги спрямовані на інше, а саме: перевірити, чи діяла ВРП в межах повноважень; перевірити, чи не було рішення формальним; перевірити, чи не підмінила ВРП реальні доводи дисциплінарної скарги шаблонним висновком про «незгоду із судовим рішенням»; перевірити, чи не було порушено його право на ефективний розгляд дисциплінарної скарги;зобов`язати ВРП повторно розглянути дисциплінарну скаргу з урахуванням висновків суду.
23. Втім, Касаційний адміністративний суд відмовив у відкритті провадження з огляду на те, що позов не належить розглядати як за правилами адміністративного судочинства, так і взагалі.
24. Позивач вважає, що відсутність судового контролю щодо рішення органу державної влади, яке стосується реалізації особою права на дисциплінарну скаргу, не відповідає принципу верховенства права.
25. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить належної оцінки конституційного та конвенційного аспекту справи.
26. Суд першої інстанції не здійснив жодної оцінки пропорційності втручання у право на доступ до суду та не провів балансування між інтересами держави і правом заявника на ефективний судовий захист.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
27. Велика Палата Верховного Суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції дійшла таких висновків.
28. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
29. Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
30. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
31. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
32. На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
33. За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП.
34. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП визначені у статті 266 КАС України.
35. Відповідно до частин першої та другої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат (пункт 4).
36. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
37. Нормами частини п`ятої статті 266 КАС України установлено, що судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата Верховного Суду. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
38. Водночас згідно із частиною сьомою статті 266 КАС України на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
39. За обставинами справи,  ОСОБА_1 звернувся до ВРП зі скаргою стосовно судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_2 (відряджена до Полтавського районного суду Полтавської області).
40. Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 11 березня 2026 року № 379/2дп/15-2 відмовила у відкритті дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 .
41. Із цієї ухвали видно, що відмова у відкритті справи ухвалена за наслідками розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_1 вх. № К-5834/0/7-25 від 19 листопада 2025 року, оскільки суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням (пункт 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIІІ). В ухвалі також зазначено, що вона не підлягає оскарженню.
42. Вирішуючи питання про можливість судового оскарження ухвали Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарних справ, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що підстави та процедуру притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначають Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та Закон № 1798-VIII.
43. Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VІІІ та з урахуванням вимог цього Закону.
44. Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП (частина друга статті 42 Закону № 1798-VIII).
45. Частиною третьою статті 42 Закону № 1798-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження включає:
1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;
2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;
3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
46. Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 43 Закону № 1798-VIII дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону (пункт 1); за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів (пункт 4).
47. Висновок дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати (частина друга статті 43 Закону № 1798-VIII).
48. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIII у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням.
49. Рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає (частина друга статті 45 Закону № 1798-VIII).
50. Вказана норма Закону № 1798-VIII також знайшла своє відображення в абзаці другому пункту 13.13 глави 13 Регламенту ВРП.
51. Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про відмову у відкритті дисциплінарної справи, зокрема, до суду.
52. Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування ухвали Другої Дисциплінарної палати ВРП «Про відмову у відкритті дисциплінарних справ» від 11 березня 2026 року № 379/2дп/15-2 стосовно судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_2 (відряджена до Полтавського районного суду Полтавської області).
53. Тобто позивач оскаржує рішення Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи, що не підлягає оскарженню. Ця ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не є рішенням ВРП, ухваленим за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, як того вимагають норми частини сьомої статті 266 КАС України, яке підлягає оскарженню.
54. Отже, покладена в основу позовних вимог у цій справі незгода позивача з ухвалою Дисциплінарної палати, якою відмовлено у відкритті дисциплінарної справи, не створює для останнього можливості її перегляду в судовому порядку, зокрема, обставин покладених в основу її змісту, в силу імперативної законодавчої заборони на таке оскарження.
55. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що у цій категорії спорів вона вже неодноразово висловлювала свою позицію у постановах від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/302/21, від 27 лютого 2025 року у справі № 990/409/24, від 6 березня 2025 року у справі № 990/11/25, від 4 вересня 2025 року у справі № 560/8027/25, від 16 жовтня 2025 року у справі № 990/272/25, від 20 листопада 2025 року у справах № 990/296/25 та № 990/297/25. Судова практика стосовно поширення судового контролю на перегляд рішень дисциплінарного органу ВРП, які за законом не оскаржуються, є сталою. Підстав для відступу позивач у скарзі не навів. Не вбачає таких підстав і Велика Палата Верховного Суду.
56. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що норми Конституції України гарантують право звернення до суду, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, крім того, необхідно обґрунтувати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
57. У контексті зазначеного не можна погодитися з доводами скаржника й про те, що суд обмежив його право на доступ до суду. Судове рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження зумовлене не небажанням суду з якихось причин розглядати позовні вимоги ОСОБА_1 , а тим, що позивач не дотримався установлених законом порядку та умов звернення до суду за захистом порушеного права. У цілому право позивача на звернення до суду ніким не було обмежене.
58. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
59. У контексті цих правовідносин поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
60. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. Оскільки спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду, суд не вказав, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
61. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
62. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
63. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта цієї статті).
64. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, проте помилково зазначив інші мотиви такої відмови. Зокрема, замість того, щоб надати правову оцінку можливості оскарження в судовому порядку ухвали про відмову у відкритті дисциплінарної справи, яка є предметом спору в цій справі, оцінив таку можливість щодо іншої ухвали - про залишення дисциплінарної скарги без розгляду та повернення її скаржнику, постановлення якої регламентовано статтею 44 Закону № 1798-VIII.
65. Тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивів у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 317, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 квітня 2026 року в адміністративній справі № 990/110/26 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 квітня 2026 року в адміністративній справі № 990/110/26 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка			Т. Г. Стрелець	
Судді:	О. О. Банасько		М. В. Мазур	
	О. В. Білоконь		Н. М. Мартинюк	
	О. Л. Булейко		С. О. Погрібний	
	М. М. Гімон		Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська		М. Ю. Тітов	
	А. А. Ємець		І. В. Ткач	
	В. В. Король		В. Ю. Уркевич	
	О. В. Кривенда