ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"03" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1151/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080) 
до відповідача: Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 “Чебурашка” Скадовської міської ради (вул. Мангубінська, 103-А, м. Скадовськ, Херсонська обл., 75700) 
про стягнення 43893,86 грн,

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 “Чебурашка” Скадовської міської ради про стягнення 43893,86 грн, з яких: 16544,32 грн основний борг; 12421,84 грн відсотки річних; 12268,37 грн інфляційні втрати; 2659,33 грн пеня.

Позиції учасників справи
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем укладеного між сторонами типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію у січні 2021 року. 
22.05.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд зменшити розмір пені, річних та інфляційні втрат на 90%, а також залучити до участі у справі Скадовську міську раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача та розглядати справу у загальному провадженні. У відзиві відповідач посилається на таке: долучений позивачем до матеріалів справи договір не підписаний відповідачем; відповідач вважає, що поданий позивачем договір закінчив свою дію у 2019 році, з огляду на зазначення у тексті дати його укладення 27.12.2018 та строку постачання електричної енергії, який не може перевищувати 90 днів; позивачем не надано доказів направлення договору, додатків та інших первинних документів відповідачу; позивачем долучено до матеріалів справи додаткову угоду, дія якої не розповсюджується на період спірних правовідносин сторін цієї справи; відповідачем було змінено найменування, про що повідомлено позивача, проте позивачем не був відкоригований рахунок на оплату, що призвело до неможливості здійснення оплати за рахунок бюджетних коштів; відповідач вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача 15 відсотків річних; відповідач вважає, що нараховані позивачем відсотки річних, пеня та інфляційні є неспівмірними з сумою основного боргу; відповідач зазначає, що він неодноразово звертався до позивача з проханням привести первинні документи у відповідність з актуальними реквізитами відповідача, натомість позивач від цього ухилився, що свідчить про те, що для позивача є вигідним прострочення виконання відповідачем зобов`язань у спірних правовідносинах; наголошуючи у заявленому клопотанні про зменшення розміру спірних сум відповідач посилається на те, що м. Скадовськ, де розташований дитячий садок, є окупованим з початку воєнної агресії рф проти України; у зв`язку з тим, що відповідач є комунальним підприємством, засновником якого є Скадовська міська рада та фінансуються за рахунок місцевого бюджету, відповідач наголошує, що Скадовська міська рада, у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України, є головним розпорядником бюджетних коштів, а Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 "Чебурашка" Скадовської міської ради розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а тому рішення у даній справі може вплинути на права та/або обов`язки міськради, що є підставою для залучення останньої до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору; відповідач наголошує, що справа для нього є важливою, яка має велике значення, а заявлені майнові вимоги з боку позивача є суттєвими та мають великий розмір, у зв`язку з чим відповідач заявив клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
Водночас, до надходження відзиву, ще 06.05.2026 позивачем було подано суду відповідь на відзив, в якій останній наголосив про таке: у спірних правовідносинах постачання електричної енергії здійснювалось на підставі типового договору, який є публічним договором приєднання споживача; позивач наголошує, що на його офіційному сайті розміщені договір, комерційна пропозиція тощо; у спірних правовідносинах договір, відповідно до положень ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», є укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії відповідачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення; нарахування 15 відсотків річних відповідає умовам комерційної пропозиції, яка є додатком до договору; позивач наголошує на невідповідності клопотання відповідача нормам законодавства в частині зменшення розміру інфляційних втрат та відсотків річних; позивач вважає, що відповідач не обґрунтував підстав для залучення Скадовської міської ради до участі у цій справі як третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.
При цьому з матеріалів справи вбачається (а.с. 127, т.1), що відповідач через систему «Електронний суд» сформував та направив відзив позивачу 17.04.2026. 

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2026 позовну заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1151/26; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
Щодо клопотання відповідача про залучення у справі третьої особи. 
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив суду клопотання про залучення Скадовської міської ради до участі у цій справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Вказане клопотання мотивоване тим, що міськрада є засновником відповідача та головним розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких фінансується відповідач, який є розпорядником цих коштів нижчого рівня. 
Згідно з ч. 1-5 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.
Отже, з аналізу вищезазначеної норми вбачається, що третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - це особа, яка бере участь у справі на стороні позивача або відповідача у разі, якщо рішення у справі може вплинути на її права, свободи, інтереси чи обов`язки. Інтерес третьої особи щодо задоволення позову (якщо вона бере участь на стороні позивача) або щодо відмови у задоволенні позову (якщо вона бере участь на стороні відповідача) збігається з інтересами відповідно позивача або відповідача. Необхідною умовою для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, є вплив рішення у справі на її права, свободи, інтереси або обов`язки. Таким чином, до участі у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може бути залучена лише та особа, на чиї права та/чи обов`язки щодо однієї із сторін може вплинути рішення суду зі спору. Підставою участі третіх осіб у справі є їх юридична заінтересованість, яка ґрунтується на матеріально-правових відносинах з однією із сторін даної справи.
Дослідивши зміст позовної заяви, оцінивши предмет та підстави позову позивача, а також зміст заперечень відповідача, суд зазначає, що відповідач є окремою юридичною особою, а джерелами формування майна відповідача є не тільки кошти засновника, а й бюджету, батьків або осіб, які їх замінюють, добровільні грошові внески і спонсорські внески фізичних і юридичних осіб. Наявність у міськради статусу засновника відповідача не свідчить автоматично, що рішення суду з даного спору може вплинути на права або обов`язки міськради, а тому у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи міськради суд вважає необхідним відмовити.
Щодо клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
За змістом ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3328 гривень.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 статті 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи: 1) про банкрутство; 2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); 4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); 7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; 8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.
Розглянувши викладене відповідачем у відзиві клопотання про розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження, а також проаналізувавши наявні у справі докази, суд, враховуючи ціну позову, обсяг та характер доказів у справі, а також те, що ця справа не відноситься до категорії справ, визначених ч.4 ст.247 ГПК України, не знайшов підстав для здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача слід відмовити.

Обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 20, т.1) Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.11.2018 № 1344.
Листом від 11.01.2021 № 45/06-001388 (а.с. 28, т.1) Акціонерне товариство «Херсонобленерго» повідомило позивача про перелік споживачів, яким з 01.01.2021 постачання електричної енергії здійснюється постачальником останньої надії ДПЗД «Укрінтеренерго», у зв`язку з необранням зазначеними споживачами постачальників електричної енергії. Згідно з додатком до цього листа (а.с. 25-27, т.1), до переліку таких споживачів включено, зокрема, відповідача.
Далі, листом від 27.01.2021 № 45/006-005422 (а.с. 21-24, т.1) Акціонерне товариство «Херсонобленерго» повідомило позивача про зміну споживачами електропостачальника, зокрема, відповідачем з 01.02.2021. 
Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що у січні 2021 року позивач, як постачальник «останньої надії», здійснював поставку електричної енергії відповідачу, що останнім не спростовано. 
Так, до матеріалів справи позивачем долучений примірник типового договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (а.с. 29-38, т. 1), умови якого були чинними для споживачів позивача у період спірних правовідносин сторін умовами якого визначено, зокрема, наступне: 
- за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція) (п. 2.1.);
- постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави, зокрема, у випадку необрання споживачем нового постачальника (п.с 3.1., 3.2.);
- електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється (п. 3.4.);
- постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу на тих же умовах, що і з попереднім електропостачальником, в частині здійснення розрахунків, способу оплати. Постачальник отримує від оператора системи всю необхідну інформацію щодо умов договору про постачання електричної енергії, які діяли між споживачем та попереднім електропостачальником. У разі ненадання зазначеної інформації оператором системи за 5 календарних днів до початку розрахункового періоду, постачання споживачу здійснюється на умовах, визначених додатком 1 до договору (комерційна пропозиція) (п. 3.5.);
- початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ у разі укладення договору між сторонами (п. 3.7.);
- оплачений споживачем рахунок за спожиту електричну енергію, наданий постачальником, є прийняттям (акцептуванням) умов цього договору з боку споживача (п. 3.8.);
- споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком 1 до договору (п. 5.1.);
- оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п. 5.10.);
- у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені, яка нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором (п. 5.11.);
- цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів (п. 13.1.). 
За умовами комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2029 (а.с. 35-38, т.1), яка є невід`ємним додатком до договору:
- споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі неотримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Ця норма не застосовується до акцептування умов договору, порядок якого визначений пунктом 7.1. даної комерційної пропозиції. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (п. 4.1.);
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ (п. 4.2.); 
- рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) або із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану оператором системи розподілу постачальнику. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше) (п. 4.3.);
- акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від оператора системи розподілу. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від оператора системи розподілу постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один примірник оригіналу акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому споживач або постачальник залучають оператора системи розподілу для врегулювання спірного питання. У разі, якщо сторони не дійшли згоди у вирішенні суперечки, споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини (п. 4.4.);
- оплата здійснюється на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у договорі або рахунку. При здійснені оплати за електричну енергію споживач обов`язково зазначає у призначенні платежу номер, дату рахунку та період за який здійснюється оплата. За наявності у споживача заборгованості за договором постачальник зараховує кошти, отримані від споживача, як погашення заборгованості за електричну енергію, поставлену в минулі періоди по поговору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від зазначеного споживачем призначення платежу. У разі перевищення суми платежу, що підлягає оплаті за розрахунковий період, надлишок отриманих коштів зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду (п. 4.5.);
- за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку постачальника (п. 6.1.);
- оплачений споживачем рахунок за електричну енергію, наданий постачальником, є прийняттям (акцептуванням) умов цього договору з боку споживача. Якщо споживач не укладе (не акцептує) договір з постачальником, електроживлення його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи розподілу за зверненням постачальника (п. 7.1.); 
- споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів вічних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання (п. 7.4.);
- сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (штраф, пеня) не звільняє споживача від обов`язку відшкодувати постачальнику в повному обсязі збитки, спричинені порушенням умов договору (п. 13.1.);
- цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, за умови акцептування споживачем умов договору шляхом сплати рахунку за електричну енергію, наданого постачальником. Цей договір діє в частині розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів. Якщо споживач протягом 90 календарних днів не укладе відповідний договір про постачання з іншим електропостачальником або договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, електроживлення його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи розподілу за зверненням постачальника (п. 15.1).
До матеріалів справи позивачем також долучено примірник додаткової угоди від 01.04.2021 (а.с. 34, т.1), яка є чинною для споживача з 22.04.2021, що не охоплює період постачання позивачем відповідачем у спірних правовідносинах. 
Відповідно до долученого АТ «Херсонобленерго» до листа від 18.02.2021 № 44/06-010300 звіту щодо фактичного корисного відпуску електричної енергії позивачем (а.с. 39-86, т.1), відповідачем у січні 2021 року було спожито електричну енергію у обсязі 3800 кВт*год, що останнім не спростовано. 
16.02.2021 позивачем були складені акт купівлі-продажу електричної енергії до договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії та рахунок для здійснення оплати відповідачем вартості спожитої у січні 2021 року електричної енергії на суму 16544,32 грн (а.с. 87-88, т.1), в якому, серед іншого, позивач встановив для відповідача строк здійснення оплати рахунку – 5 банківських (робочих) днів, а також вказав, що у разі не сплати цього рахунку протягом п`яти днів з дня його отримання, позивач має право застосувати відповідні наслідки. Акт разом з рахунком та договором були направлені на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, які отримані відповідачем 02.03.2021 (а.с. 89, т.1). 
Доказів здійснення оплати відповідачем вартості спожитої у січні 2021 року електричної енергії позивачу матеріали справи не містять. 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 91-92, т.1), позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення спірної заборгованості та сплату нарахованих позивачем відсотків річних, інфляційних втрат та пені. У відповіді на вимогу позивача (а.с. 93, т.1) відповідач не заперечив обставину постачання відповідачем у спірному періоді відповідачу електричної енергії, натомість наголосив на тому, що позивач не виправив рахунок із зазначенням нової назви відповідача, що унеможливило проведення розрахунку, а також заперечив щодо нарахованих позивачем санкцій. 
В цей же час, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 04.03.2021 № 51 (а.с. 125, т.1), яким останній повідомив позивача про зміну власного найменування із Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Чебурашка» Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області на Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Чебурашка» Скадовської міської ради. 

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин
Відповідно до п. 137 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі – Закон) постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 64 Закону постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, у разі необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником. Визначення постачальника "останньої надії" здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно до п. 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №312 (далі Правила), договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" - домовленість між постачальником "останньої надії" та споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу на термін до 90 днів постачальником "останньої надії" за цінами постачальника "останньої надії".
За змістом п. 1.2.9. Правил постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", зміст якого визначається постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Відповідно до п. 3.4.1. Правил постачальник "останньої надії" повідомляє споживача про умови постачання, ціну на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника шляхом оприлюднення зазначеної у цьому пункті інформації на своєму офіційному вебсайті.
Згідно з п. 3.4.4. Правил (в редакції, станом на час здійснення поставки електроенергії відповідачу) постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Відповідно до п.4.7.-4.10. Правил оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати. Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору). У разі застосування порядку розрахунків плановими платежами величина планового платежу (або порядок її визначення), терміни здійснення планових платежів та остаточного розрахунку, початок та тривалість розрахункового періоду, кількість планових періодів, що входять до складу розрахункового періоду, та їх тривалість зазначаються у комерційній пропозиції електропостачальника. Після закінчення розрахункового періоду, обумовленого в комерційній пропозиції, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду. За результатами коригування перший плановий платіж наступного розрахункового періоду збільшується або зменшується на відповідну величину. У разі постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або "останньої надії" споживач за взаємною згодою сторін (електропостачальника електричної енергії та споживача) може здійснювати оплату спожитої електричної енергії у формі попередньої оплати.
Згідно з п.4.12. Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відповідно до п. 4.13.-4.14. Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п/п5.2.1. п.5.2. ПРРЕЕ електропостачальник має право, зокрема, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; звертатися до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливим споживачам, визначених Кабінетом Міністрів України.
За умовами п/п 5.5.5. п.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.
Згідно з п/п 5.5.13. п.5.5. ПРРЕЕ непобутовий споживач, крім обов`язків та відповідальності, визначених пунктами 5.5.5 - 5.5.12 цієї глави, зобов`язаний, зокрема, раціонально використовувати електричну енергію, не допускати марнотратного (неефективного) використання електричної енергії.
За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами частини першої статті 230 ГК України (в редакції, на час виникнення прострочення у спірних правовідносинах) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6 статті 232 ГК України (в редакції, на час виникнення прострочення у спірних правовідносинах) визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Частиною 1 статті 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позиція суду
Як встановлено судом, у січні 2021 року позивач, який має статус постачальника «останньої надії», здійснював поставку електричної енергії відповідачу, що останнім не заперечено. Крім цього, відповідачем не оспорюється обсяг спожитої електричної енергії та її вартість, що вказана позивачем у виставленому рахунку. 
Враховуючи, що відповідачем не спростований факт постачання саме позивачем електроенергії відповідачу у спірному періоді, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", умови якого позивач як споживач електроенергії безакцептно прийняв з урахуванням пункту 1.2.9. Правил та комерційної пропозиції. При цьому, посилання відповідача на те, що договір є неукладеним, оскільки не підписаний відповідачем, судом відхиляються, враховуючи, що в силу вимог законодавства, договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. 
При цьому суд також враховує, що відповідно до вимог Закону, у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається саме по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником. 
Судом встановлено, що позивач надіслав відповідачу поштою, у тому числі, акт купівлі-продажу електроенергії за спірний період, рахунок на їх оплату, договір тощо. Разом з цим, відповідач кошти за рахунком позивача не сплатив, підписаний зі свого боку акт позивачу не повернув, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту останнім електричну енергію в сумі 16544,32 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом. При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на те, що він не міг оплатити рахунок внаслідок зміни найменування закладу, оскільки такі пояснення не підтверджені доказами, а лист відповідача, який поданий до матеріалів справи, свідчить про те, що відповідач лише повідомив позивача про зміну назви закладу, проте не містить посилання на неможливість сплатити борг по рахунку до внесення відповідних змін.
Водночас, як встановлено судом, у спірних правовідносинах договором та комерційною пропозицією встановлені альтернативні умови щодо строку здійснення оплати вартості електричної енергії, зокрема: у п. 5.10. договору визначено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем, тобто договір встановлює строк для оплати або п`ять днів після отримання рахунку або п`ять днів від дати, вказаної у комерційній пропозиції; далі, комерційною пропозицією визначено, що споживач зобов`язаний сплатити 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку або самостійно визначити прогнозований обсяг споживання та здійснити оплату за 1 робочий день до початку розрахункового періоду; при цьому, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. 
Як встановлено судом, відповідач не здійснював попередньої оплати вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії, натомість, позивач направив відповідачу для оплати рахунок, в якому встановив строк здійснення оплати рахунку – 5 банківських (робочих) днів, що цілком відповідає умовам договору. Отже, враховуючи, що направлений позивачем рахунок відповідач отримав 02.03.2021, суд виснує, що прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах має місце з 11.03.2021, з урахуванням вихідних та святкових днів у березні 2021 року. 
Отже, встановивши факт порушення відповідачем строків оплати вартості поставленої позивачем електричної енергії за договором у спірний період, суд виснує про правомірність нарахування позивачем пені, 15% річних та інфляційних втрат на суму основної заборгованості за договором. При цьому суд, при вирішенні питання щодо правомірності здійснених позивачем нарахувань, враховує, що відповідачем не доведена обставина того, що на час споживання відповідачем електричної енергії у спірному періоді діяли інші комерційні умови щодо постачання електричної енергії позивачем як постачальником «останньої надії», ніж ті, які подані позивачем та містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що позивач невірно визначив дату початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, суд здійснив власний перерахунок спірних сум в межах визначеного позивачем періоду з 11.03.2021, за результатом здійснення якого судом встановлено, що вірними сумами пені, відсотків річних та інфляційних втрат є 2585,90 грн, 12333,45 грн та 12268,37 грн відповідно. 
Водночас, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача сум пені та відсотків річних, що заявлені до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про таке.
Так, при зменшенні розміру штрафних санкцій, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати відповідних сум. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Між цим, у постанові від 18.03.2020 справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Тобто, таке право (на зменшення розміру неустойки, штрафу, процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду.
Вищевказаного висновку ВПВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
При цьому ВПВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.
В цей же час, у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 Велика Палата Верховного Суду, для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Отже, вирішуючи питання щодо зменшення сум пені та відсотків річних у цій справі суд враховує, що: матеріали справи не містять доказів, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання відповідачем зобов`язання у спірних відносинах; загальна сума нарахувань є значно більшою, ніж сума основного боргу (більше ніж на 60%); статус відповідача як заклад дошкільної освіти; місцезнаходженням закладу згідно з ЄДР та статутом є територія, яка перебуває під тимчасовою окупацією рф. З іншого боку суд враховує, що: суб`єкти господарювання мають добросовісно виконувати власні зобов`язання; прострочення виконання зобов`язання у спірних правовідносинах є тривалим; матеріали справи не містять доказів щодо дійсного майнового стану як позивача, так і відповідача. 
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає справедливим зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50%, а відсотки річних зменшити до 3% річних, що є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. За цих обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача пеню в сумі 1292,95 грн та відсотки річних в сумі 2466,69 грн. Інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі в розмірі 12268,37 грн. Таке зменшення та стягнення з відповідача, окрім основного боргу в сумі 16544,32 грн, додаткових нарахувань в загальному розмірі 16028,01 грн, суд вважає оптимальним балансом інтересів обох сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Отже, за вищевикладених обставин, позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” до Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 “Чебурашка” Скадовської міської ради слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 16544,32 грн, пеню в сумі 1292,95 грн, відсотки річних в сумі 2466,69 грн та інфляційні втрати в сумі 12268,37 грн. 

Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У п.п. 4.1., 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Водночас, у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Приймаючи до уваги вищезазначене, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2652,58 грн, при цьому зменшення судом за власною ініціативою розміру пені та відсотків річних на розмір судового бору не впливає.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 4 “Чебурашка” Скадовської міської ради (вул. Мангубінська, 103-А, м. Скадовськ, Херсонська обл., 75700, код ЄДРПОУ 24949772) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ 19480600) основний борг в сумі 16544 грн 32 коп, пеню в сумі 1292 грн 95 коп, відсотки річних в сумі 2466 грн 69 коп, інфляційні втрати в сумі 12268 грн 37 коп та судовий збір в сумі 2652 грн 58 коп. 
3. В іншій частині позову відмовити. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повний текст рішення складено 03 червня 2026 р.

Суддя Д.О. Бездоля