ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 698/868/25		
Провадження № 22-ц/821/939/26		
категорія 305010100  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,у складі: головуючого судді Баранова О. І., 

в с т а н о в и в :

У жовтня 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що 08 вересня 2024 року, близько 20 год. 50 хв., у місті Києві, відповідач, керуючи технічно справним автомобілем марки «Dacia» моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому, чистому дорожньому покриттю, третьої смуги руху від правого краю проїзної частини, від Одеської площі в напрямку вул. Луценка, рухаючись біля будинку № 2, що розташований по вул. Лятошинського, порушив вимоги пунктів 2.3 б; 18.4 Правил дорожнього руху України, а саме: наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував швидкість автомобіль, що рухався в сусідній смузі, проявив неуважність, не зменшив швидкість, та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив наїзд на пішохода - позивача, який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху водія.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1937-2024 від 28.11.2024 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
09.09.2024 за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 12024100010002667 про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.
Вироком Голосїївського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року відповідача було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 6 (шість) місяців без позбавленням права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України відповідача було звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.
Зазначає, що внаслідок вчинення щодо нього вказаного вище кримінального правопорушення, йому було заподіяно матеріальну шкоду, що виразилась у понесених витратах на лікування, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень розмір якої у грошовому еквіваленті він оцінює – 1359,53 грн, та моральну шкоду, яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу дорожньо-транспортної пригоди та отриманих внаслідок неї тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб його життя, втрати відчуття захищеності, розмір якої в грошовому еквіваленті він оцінює - 195794,91 грн.
Внаслідок вказаного кримінального правопорушення він був вимушений звертатися за медичною допомогою та нести значні матеріальні витрати на придбання ліків і матеріалів для проведення хірургічної операції, а також ліків та інших медичних препаратів для проходження лікування під час реабілітаційного періоду після операції. При цьому позивач зазначає, що його загальні витрати на придбання ліків, матеріалів та проведення медичних процедур склали 95461,44 грн.
Крім того, позивач заначає, що протиправними діями відповідача йому заподіяно значної моральної шкоди. З часу коли трапилася дорожньо-транспортна пригода й по сьогоднішній день позивач постійно намагається поновити свої порушені права, його життя перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями. Після вказаної події він зазнав пригнічення, роздратування у зв`язку із неможливістю змиритись із суттєвими змінами у житті, постійно перебуває у напруженому психологічному стані, з часу ДТП у нього значно погіршився емоційно-психічний стан, з`явився пригнічений настрій, тривога, загальна слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості, погіршення здоров`я, почуття обурення. До теперішнього часу позивач залишається непрацездатним, пересувається на милицях. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в сумі 200000 грн.
Вказує, що АТ «СК «ББС Іншурашс» йому було нараховано та виплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика загальна сума, якого з урахуванням франшизи склала 88307 грн в тому числі: витрати на лікування 84101,91 грн (з урахуванням того, що відповідач добровільно відшкодував в ході досудового розслідування 10000 грн) та моральна шкода - 4205,09 грн.
Однак, враховуючи недостатність страхового відшкодування, для покриття заподіяної позивачу шкоди, а також відмову відповідача від добровільного відшкодування різниці між заподіяною його протиправними діями матеріальної шкоди в сумі 1359,53 грн та моральної шкоди в сумі 195794,91 грн позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоду: матеріальну в розмірі 1359,53 грн; моральну у розмірі 195794,91 грн та понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, моральної шкоди 145794,91 грн та судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 2233,80 грн, а всього стягнути 148028,71 грн.
У задоволенні іншої частини вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Провадження за позовними вимогами про стягнення матеріальної (майнової) шкоди закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку відсутністю предмету спору у справі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за вимогами про стягнення моральної шкоди, від сплати яких позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», у розмірі 2478,02 грн.
Рішення мотивовано тим, що позов в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у справі вони вже були вирішенні по суті під час здійснення криінального судочинства іншим судом, відсутній предмет спору.
Суд дійшов висновку, що з урахуванням усталеної судової практики, а також того, що внаслідок неправомірних дій засудженого, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, загальний розмір, заподіяної позивачу моральної шкоди складає 150000 грн, із вирахуванням із вказаної суми проведеного страховиком часткового відшкодування моральної шкоди у сумі 4205,09 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір грошового стягнення співмірно за завдану моральну шкоду з урахуванням матеріального становища відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру грошового стягнення за завдання моральної шкоди, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача.
Наразі відповідач працює, оклад 10000 грн, на утриманні має батька та матір похилого віку, здійснює медичний догляд за батьками.
Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, співмірності, добросовісності та справедливості, а розмір грошового відшкодування за завдану моральну шкоду має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Водночас, такий розмір має бути достатнім для покриття дійсної моральної шкоди, але не надмірним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з вироком Голосїївського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, який сторонами не оскаржувався та набрав законної сили 29.08.2025, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України. 
З встановлених вказаним вироком обставин вбачається, що винними діями засудженого ОСОБА_2 , який керував джерелом підвищеної небезпеки, потерпілому ОСОБА_1 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток, багатоуламкові переломи нижньої третини діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків. Також з вказаного вироку вбачається, що при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 , суд відмовив останньому у відшкодуванні матеріальної шкоди та залишив без розгляду вимоги щодо відшкодування моральної шкоди (а.с. 10-21)
З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 10803, заведеної лікувальним закладом «Київська клінічна лікарня №7» вбачається, що хворий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.09.2024 по 18.09.2024 з діагнозом відкритий багатоуламковий перелом нижньої третини великогомілкової та малогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Також вбачається, що вказану травму ОСОБА_1 отримав внаслідок збиття на пішоходному переході автомобілем «Dacia», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Крім того, вбачається, що перебуваючи на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_1 був двічі оперований 08.09.2024 та 13.09.2024, після чого 18.09.2024 був виписаний для продовження амбулаторного лікування. Додатково вбачається, що під час амбулаторного лікування хворому рекомендовано використання милиць на протязі двох місяців (а.с. 23-24)
Відповідно до страхового акту № 126404/1, складеного АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» 15.08.2025, внаслідок стархового випадку, за участю застрахованого ТЗ автомобілем марки «Dacia» моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 за участю страхувальника ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 нараховано страхове відшкодування у загальному розмірі 88307 грн, в тому числі 4205,09 грн – в рахунок відшкодування, заподіяної моральної шкоди (а.с. 35-36).
З платіжної інструкції від 19.08.2025 № 293755 вбачається, що 19.08.2025 АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» перерахувала на рахунок потерпілого ОСОБА_1 кошти страхового відшкодування згідно акту № 126404/1 від 15.08.2025 у сумі 88307 грн (а.с. 37)

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржуються в частині стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди, а тому апеляційний суд переглядає це рішення лише в означеній частині.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, зазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 та п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення положень ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Саме такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 450/446/16-ц (провадження № 61-3140св23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, від 13 березня 2024 року у справі № 569/4753/23 (провадження № 61-16332св23).
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 3, 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Віповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно із ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вироком Голосїївського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, який набрав законної сили, встановлено, що винними діями засудженого ОСОБА_2 , який керував джерелом підвищеної небезпеки, потерпілому ОСОБА_1 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток, багатоуламкові переломи нижньої третини діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків.
Винних дій потерпілого, що спричинило ДТП, не встановлено.
Цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «Dacia» моделі «Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «ББС Іншурашс» відповідно до полісу № ЕР222666908 (розмір франшизи 3200 грн, розмір страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду спричинену здоров`ю 320000 грн, за шкоду спричинену майну 160000).
З страхового акту № 126404/1, складеного АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» 15.08.2025 вбачається, що внаслідок стархового випадку за участю застрахованого ТЗ автомобілем марки «Dacia» моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 за участю страхувальника ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 нараховано страхове відшкодування у загальному розмірі 88307 грн, в тому числі 4205,09 грн – в рахунок відшкодування, заподіяної моральної шкоди, що не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії.
З платіжної інструкції від 19.08.2025 № 293755 вбачається, що 19.08.2025 АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» проведене часткове відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 88307 грн, з яких моральна шкода 4205,09 грн.
Позивач розмір виплати шкоди, визначений Страховою компанією, не оскаржував.
Враховуючи встановлені обставини, слід зазначити, що розмір моральної шкоди, виплачений спраховою компанією, а саме 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») для повної компенсації ОСОБА_1 спричиненого фізичного болю та душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з ДТП, є недостатнім.
Вказані висновки відповідають судовій практиці, а саме висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 199/6521/19.
Зважаючи на поведінку відповідача під час досудового розслідування, зокрема добровільну сплату позивачу 10000 грн, глибини фізичних та душевних страждань позивача, принципів розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру моральної шкоди, спричиненої відповідачем позивачу з 145794,91 грн до 100000 грн.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позову, з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 1532 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено на 51,07 %, тому з відповідача на користь державного бюджету підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1000 грн, а також 1500 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Однак, враховуючи, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 заплатив 9984 грн, то слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок Держави 7484 (9984-1500-1000) грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) у рахунок відшкодування заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір з 145794,91 грн до 100000 грн. 
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1532 грн витрат на правничу допомогу.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок Держави 7484 грн судового збору.
В іншій частині рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков 

Т. Л. Фетісова