Справа № 138/996/25
Провадження № 22-ц/801/878/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 138/996/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Тамара Володимирівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Березовської О. А. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Вінниця,
у цивільній справі № 138/996/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:
Короткий зміст вимог
У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі – ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 696708 від 02.09.2021 у розмірі 39 072,56 грн та судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №696708, згідно з яким кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 43 750, 00 грн. Тип кредиту: кредит. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 02.09.2022 (включно). Детальні терміни повернення кредиту визначені в графіку платежів. 
Право вимоги до позивача за договором №696708 від 02.09.2021 перейшло на підставі договору № 31012025 від 31.01.2025, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 
Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплачує. У позичальника утворилася заборгованість за договором №696708 від 02.09.2021, що підлягає стягненню, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, у сумі 39 072, 56 грн, з яких: 32 630, 81 00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 6 441, 75 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 
З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у зазначеному розмірі, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 696708 від 02.09.2021 у сумі 39 072 грн 56 коп.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин, що виникли на підставі електронного договору споживчого кредиту, укладеного відповідно до вимог цивільного законодавства. Матеріалами справи підтверджено, що за взаємною згодою сторін кредитного договору було визначено суму кредиту 43 750, 00 грн, проценти за перший день користування кредитом – 25% від суми кредиту, в грошовому вираженні 8 750, 00 грн та порядок їх сплати. При цьому, до звернення позивача в суд, відповідач не заперечував цих умов договору, частково виконував зобов`язання за кредитним договором, в сумах, які узгоджені сторонами в Таблиці, чим підтверджував існування між сторонами кредитних відносин, які виникли на підставі укладеного ними кредитного договору на визначених ним умовах. Судом також не взято до уваги заперечення представника відповідача щодо узгодження сторонами суми кредиту 35 000, 00 грн, як безпідставні та такі, що не відповідають вище зазначеним умовам кредитного договору.
Оцінивши надані відповідачем докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов висновку, що у період виконання умов кредитного договору з 02.09.2021 по 02.09.2022, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджують, що відповідач має статус військовослужбовця, на якого поширювались пільги, передбачені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», а отже, що у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Отже суд першої інстанції визнав доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору, що спричинило виникнення заборгованості у сумі 39 072 грн 56 коп.
Крім того, суд частково задовольнив вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 3 000 грн з огляду на критерії розумності, співмірності та складності справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
У лютому 2026 року відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Ткаченко Т. В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом та тіла кредиту, не зменшеного на суму сплачених на погашення заборгованості коштів та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 696708 від 02.09.2021 в сумі 7 620 грн, у задоволенні решти позовних вимог – відмовити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк для сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн, витребувано матеріали справи із місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення по справі за результатами апеляційного розгляду справи, відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Стадника І. М. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2026 року визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи відповідач заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що є учасником бойових дій у зв`язку з чим має пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого у період проходження військової служби проценти за користування кредитом та штрафні санкції не нараховуються. 
Посилаючись на положення частини першої статті 58 Конституції України, зазначає, що норма пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає пільги по звільненню від штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом, тобто, звільняє від відповідальності, у зв`язку з чим має зворотну дію у часі.
Зауважує, що застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується наявністю статусу військовослужбовця/учасника бойових дій у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавця щодо наявності в особи спеціального статусу.
Отже положення пункту 15 статті 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21.
На підтвердження застосування до виниклих правовідносин передбаченої нормою Закону пільги відповідачем надано суду копію посвідчення учасника бойових дій. Додатково ним надано документ, на підставі якого це посвідчення видано та який має назву «Довідка про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» - саме так, як сформульовано у нормі Закону.
Таким чином, згідно з наявними у справі доказами, відповідач має статус військовослужбовця, який під час дії особливого періоду захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. На цих підставах на нього поширюються передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги щодо ненарахування та, відповідно, несплати процентів за користування кредитами учасниками бойових дій під час усього особливого періоду.
Такою є й позиція Верховного Суду, висловлена ним у постановах: від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18); від 12 травня 2022 року у справі № 336/512/18; від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21.
Відтак, на переконання сторони відповідача, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції всупереч вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» стягнуто з відповідача нараховані у заборгованість проценти за користування кредитом та не враховано суму сплачених процентів, які не підлягали нарахуванню та сплаті.
Під час розгляду справи відповідачем у відзиві було наведено власний розрахунок заборгованості, згідно з яким, з урахуванням наведеного, ним визнано заборгованість у сумі 7 620 грн, виходячи із того, що згідно із доданим до позову платіжним дорученням йому було надано кредит у сумі 35 000 грн; згідно з розрахунком заборгованості, складеним кредитодавцем, сплачено 27 380 грн, які частково були зараховані на погашення процентів та частково на погашення тіла кредиту, але фактично мають бути зараховані на погашення тіла кредиту – (35 000 грн. – 27 380 грн).

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
27 березня 2026 року від представника позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Сердійчук Я. Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, вказавши, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
29 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко Т. В. на адресу суду направила відповідь на відзив, у якій заперечила доводи представника позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вказавши, що в Україні права військовослужбовців та учасників бойових дій захищені законом та судом, просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
31 березня 2026 року від представника позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Сердійчук Я. Я. надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона вказує, що позиція відповідача базується на змішуванні різних правових категорій, довільному тлумаченні норм права та ігноруванні їх системного зв`язку, що призводить до хибного висновку про наявність у нього безумовного права на звільнення від сплати процентів. Натомість аналіз норм законодавства та наданих доказів свідчить про відсутність підстав для застосування відповідної пільги у заявленому обсязі, а отже доводи відповідача не спростовують правомірності позиції позивача та висновків суду першої інстанції, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 02.09.2021 відповідач звернувся в електронній формі до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з Заявою-Анкетою, в якій зазначив свої персональні дані, підписав Заяву-приєднання до публічної пропозиції ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 02.09.2021 (а. с. 96).
Того ж дня сторонами підписаний в електронній формі паспорт споживчого кредиту (а. с. 129). 
02.09.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір №696708 про надання споживчого кредиту (укладається в електронній формі для кредитів) (а. с. 124-126). Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А868.
Відповідно до умов кредитного договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 43 750, грн. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту – 365 днів, з кінцевим терміном повернення 02.09.2022 (включно). Детальні терміни повернення кредиту визначені в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановленні і становить: за перший день користування кредитом (включно) – 25% в день (9 125% річних) (далі-проценти за перший день користування кредитом); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100% річних (далі – поточні проценти). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.1.-1.6. кредитного договору).
Відповідно до пунктів 1.7., 1.8. кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 332,70% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 79 502, 21 грн.
Відповідно до п. 3.1. кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконує свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором (Графіком платежів).
Сплата поточних процентів здійснюється споживачем в кожну дату внесення платежу, зазначену в Графіку платежів, за період, що передує даті внесення (п. 3.4. кредитного договору).
Сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу (п. 3.5. кредитного договору). 
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит №696708 від 02.09.2021 сторони погодили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. З таблиці вбачається, що сума кредиту за договором становить 43 750,00 грн. Виплачено – 35 000, 00 грн. Сторони визначили дати платежу у період з 02.10.2021 по 02.09.2022 - щомісячно. У розрахунковому періоді – 365 днів. Відповідач мав сплачувати щомісячно, кожного другого числа місяця – 5 907,00 грн (проценти та тіло кредиту). Останній платіж 02.09.2022 – 5 775,21 грн. Відсоток за перший день користування кредитом – 8 750, 00 грн, проценти за користування кредитом – 27 002,21 грн. Реальна річна процентна ставка – 332,70%. Загальна вартість кредиту – 79 502,21 грн (а. с. 102).
Надання кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відповідачу в сумі 35 000, 00 грн підтверджується платіжним дорученням №8512 від 02.09.2021 (а. с. 122).
Судом також були досліджені Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (нова редакція), які набрали чинності з 27.10.2020 (а. с. 131-134). 
31.01.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір надання послуг з факторингу № 31012025, у відповідності до в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або настане в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а. с. 103-109).
Виконання фактором обов`язку зі сплати суми фінансування підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0492440000 від 31.01.2025 (а. с. 130). 
З розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що загальна сума заборгованості на дату відступлення згідно кредитного договору №696708 від 02.09.2021 станом на 31.01.2025 складає 39 072,56 грн, а саме: за кредитом – 26 539,19 грн, за відсотками за перший день користування – 6 091,62 грн, за відсотками на дату продажу – 6 441,75 грн, списання відсотків – 4 299,65 грн. В розрахунку вказані сплачені відповідачем суми 26.10.2021 – 6 000,00 грн, 10.12.2021 – 21 380,00 грн. 
В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити, включені в розрахунок та нараховані позивачем проценти за перший день користування кредитом в сумі 6 091,62 грн.
В зв`язку з чим представником позивача через систему «Електронний суд» 29.10.2025 були надані письмові пояснення, в додатку до яких наданий детальний розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021, позичальник ОСОБА_1 (а. с. 199-205).
В поясненнях представник позивача вказує зазначене в позовній заяві, а також, що тілом кредиту згідно з п.1.3. договору №696708 від 02.09.2021 року є сума у розмірі 43 750, 00 грн.
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» вбачається, що відповідачем здійснювались перерахування коштів з метою погашення кредитної заборгованості у жовтні та грудні 2021 року. Так, в жовтні 2021 року платіж відповідача у сумі 6 000,00 грн було зараховано в рахунок погашення кредитної заборгованості, з яких: 2 311,11 грн – зараховано в рахунок погашення тіла кредиту (1 848,29 грн – на погашення заборгованості за коштами, що були перераховані відповідачу на рахунок та 462,82 грн – на погашення процентів за видачу кредиту (за перший день користування кредитом)), а 3 688,89 грн – зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом.
В грудні 2021 року платіж відповідача у сумі 21 380,00 грн було зараховано в рахунок погашення кредитної заборгованості, з яких: 8 808,08 грн – зараховано в рахунок погашення тіла кредиту (6 612,52 грн – на погашення заборгованості за коштами, що були перераховані відповідачу на рахунок та 2 195,56 грн – на погашення процентів за видачу кредиту (за перший день користування кредитом)), а 12 571,92 грн – зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом.
Відтак, заборгованість відповідача за основним зобов`язанням (тілом кредиту) з урахуванням платежів, здійснених з метою погашення кредитної заборгованості, за договором №696708 від 02.09.2021 станом на момент підготовки позовної заяви (30.03.2025) склала 32 630, 81 грн (43 750, 00 – (2 311,11+8 808,08)).
Щодо заборгованості за нарахованими процентами за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 судом встановлене наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 відсотки за користування кредитом (з другого дня користування кредитом) нараховувались за період з 03.09.2021 по 02.09.2022 за процентною ставкою 100 % річних, тому загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом за договором за вказаний період становить 27 002,21 грн. Проте, враховуючи платежі відповідача, які він здійснював на погашення заборгованості за нарахованими відсотками (в жовтні 2021 року - 3 688,89 грн – зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом; в грудні 2021 року - 12 571,92 грн – зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом) сума заборгованості зменшилась та станом на 02.09.2021 (така дата зазначена в додаткових поясненнях) становила 10 741,4 (27 002,21 – 16 260,81).
Однак 02.09.2021 (така дата зазначена в додаткових поясненнях) первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було здійснено часткове списання відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.202, а саме було списано 4 299,65 грн нарахованих відсотків.
Отже, станом на 31.01.2025 рік (дата відступлення права вимоги від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 становила 6 441,75 грн.
Після відступлення права вимоги від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», а саме в період з 31.01.2025 по 19.03.2025, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відсотки за кредитом за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 не нараховувало. Загальна сума заборгованості за нарахованими відсотками за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 станом на день підготовки позовної заяви (30.03.2025) становить 6 441,75 грн.
Представник позивача також зазначив, що додатково ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було підготовлено детальний розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 на основі розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» у вигляді узагальненої таблиці (додається до письмових пояснень). Отже, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №696708 від 02.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 072,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 32 630,81 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 6 441,75 грн.
Судом також досліджений розрахунок заборгованості, наданий представником позивача у додатку до додаткових пояснень.
З Детального розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021, позичальник ОСОБА_1 (а. с. 199-205) вбачається, що тіло кредиту становить 43 750, 00 грн. 02.10.2021 вказано нараховані відсотки за попередній період в сумі 3 595,89 грн (8,22%). Оплата відповідачем як передбачено графіком платежів 02.10.2021 не здійснена. 26.10.2021 зазначений платіж в сумі 5 907,00 грн, з яких як платіж по тілу кредиту зараховано 2 311,11 грн, як платіж по відсоткам – 3 595,89 грн. Залишок по тілу кредиту - 41 438,89 грн.
02.11.2021 вказано нараховані відсотки в сумі 3 519,46 грн (8,49%). Оплата відповідачем за графіком в цій сумі не здійснена.
02.12.2021 вказано нараховані відсотки в сумі 3 209,70 грн (7,75%). Оплата відповідачем за графіком в цій сумі не здійснена. Загальна сума нарахованих відсотків казана – 6 729,16 грн. 10.12.2021 відповідачем здійснений платіж на суму 15 537,24 грн, з яких як платіж по тілу кредиту зараховано 8 808,08 грн, як платіж по відсоткам – 6 729,16 грн. Залишок по тілу кредиту – 32 603,81 грн.
02.01.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 3 087,61 грн (9,46%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена.
02.02.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 2 848,15 грн (8,73%). Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.02.2022 становлять 5 935,46 грн. 03.02.2022 відповідачем здійснений платіж в сумі 5 935,46 грн.
02.03.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 2 337,87 грн (7,16%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена.
02.04.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 2 285,22 грн (7,00%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена. Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.04.2022 становлять 4 623,09 грн.
02.05.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 1 913, 82 грн (5, 87%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена. Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.05.2022 становлять 6 536, 91 грн.
02.06.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 1 638,48 грн (5,02%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена. Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.06.2022 становлять 8 175,39 грн.
02.07.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 1 234,78 грн (3,78%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена. Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.07.2022 становлять 9 410,17 грн.
02.08.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 879,13 грн (2, 69%). Оплата відповідачем за графіком не здійснена. Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.08.2022 становлять 10 289,30 грн.
02.09.2022 вказано нараховані відсотки в сумі 452,10 грн (1,39%). Разом з відсотками за попередній період відсотки нараховані 02.09.2022 становлять 10 741,40 грн. 02.09.2022 відповідачем здійснена оплата в сумі 4 299,60 грн, яка зарахована на погашення заборгованості за відсотками. Залишок заборгованості за відсотками становить 6 441,75 грн.
Нарахування відсотків у подальшому не здійснювалось. Станом на 19.03.2025 загальна сума заборгованості становить 39 072,56 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту – 32 630,81 грн, заборгованості по відсоткам - 6 441,75 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям судове рішення відповідає у повній мірі.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( стаття 526 цього Кодексу).
Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2023 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти та взяв на себе обов`язок повернути їх разом із процентами у строки та порядку, визначені договором.
Відповідач належним чином не виконав прийняті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.
Як убачається з матеріалів справи, предметом апеляційного перегляду є питання правомірності нарахування процентів за користування кредитом у зв`язку з посиланням відповідача на наявність у нього статусу військовослужбовця та поширення на нього гарантій, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та неврахування суми сплачених процентів, які не підлягали нарахуванню та сплаті.
При цьому відповідач визнає наявну в нього заборгованість у сумі 7 620 грн, виходячи із того, що згідно із доданим до позову платіжним дорученням йому було надано кредит у сумі 35 000 грн, а згідно з розрахунком заборгованості, який складено кредитодавцем, ним сплачено 27 380 грн, які частково були зараховані на погашення процентів та частково на погашення тіла кредиту, тому вважає, що сплачені ним кошти фактично мають бути зараховані на погашення тіла кредиту – (35 000 грн – 27 380 грн).
Інші висновки суду першої інстанції, зокрема щодо факту укладення кредитного договору, переходу права вимоги до нового кредитора, апеляційною скаргою не оспорюються, а тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України перевіряються апеляційним судом лише в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності 
Тобто, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. В тому числі, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Таким чином, законодавець пов`язує можливість застосування відповідної пільги не з самим фактом існування кредитного договору, а з наявністю у боржника спеціального правового статусу військовослужбовця у визначений законом період.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період — це період функціонування держави, органів влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, який настає з моменту оголошення мобілізації або введення воєнного стану та охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період.
Загальновідомим є те, що особливий період в Україні триває з 2014 року та не припинений станом на момент розгляду справи.
Разом із тим, сам факт існування особливого періоду не є достатньою підставою для автоматичного звільнення особи від сплати процентів за кредитом.
Юридичне значення має саме дата набуття особою статусу військовослужбовця та співвідношення цієї дати з періодом нарахування процентів.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження проходження військової служби відповідачем до апеляційної скарги надано посвідчення Учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 18.10.2023, та копію Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України №7935 від 31.10.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 13.05.2023 по 21.10.2023, з 08.11.2023 по 02.06.2024 рік брав участь у відповідних заходах (а.с.213).
Наведені документи підтверджують факт набуття відповідачем статусу учасника бойових дій лише з 13 травня 2023 року.
Разом із тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися до 02 вересня 2022 року включно.
Таким чином, період нарахування процентів повністю передував моменту мобілізації відповідача та набуття ним спеціального статусу військовослужбовця.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що на момент виникнення обов`язку зі сплати процентів та на момент їх нарахування відповідач не перебував на військовій службі, а тому гарантії, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли до набуття ним відповідного статусу.
Такий висновок узгоджується із загальними принципами дії закону в часі та правової визначеності.
Колегія суддів також враховує, що звільнення від нарахування процентів є спеціальною пільгою, яка має виключний характер, а тому її застосування потребує належного доведення наявності усіх передбачених законом підстав.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Саме на відповідача покладається обов`язок довести факт поширення на нього відповідної законодавчої гарантії у спірний період. 
Проте матеріали справи не містять доказів того, що відповідач на момент нарахування процентів мав статус військовослужбовця або що кредитор був повідомлений про наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування пільги.
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що механізм реалізації зазначеної гарантії передбачає активну поведінку позичальника.
Відповідно до правового регулювання, сформованого законодавством та нормативними актами Національного банку України, особа, яка претендує на застосування пільги, повинна звернутися до кредитора із відповідною заявою та підтвердними документами.
У разі відмови кредитора або неврахування відповідних обставин спір може бути вирішений судом.
Разом із тим, доказів звернення відповідача до кредитора з вимогою застосувати гарантії, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував його статус учасника бойових дій, не може бути підставою для зміни рішення, оскільки відповідний статус виник після завершення періоду нарахування процентів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 у справі №426/4264/19, суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. 
У вищезгаданій справі касаційний суд виснував, що судам слід було вирішити питання про стягнення з відповідачів на користь банку процентів за користування кредитом, а також трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, без урахування наявності у позичальника пільг згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Водночас вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.
Отже, за відсутності належних доказів, які б підтверджували наявність у відповідача права на застосування передбачених законом пільг у спірний період, позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Суд першої інстанції надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення процентів у заявленому розмірі.
У зв`язку з цим вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у заявленому позивачем розмірі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не довів наявності передбачених законом підстав для звільнення від обов`язку сплати процентів за користування кредитом.
Доводи апеляційної скарги щодо суми кредиту також не спростовують правильності рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається з п. 1.3. кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 43 750, грн. Така ж сума кредиту вказана в паспорті споживчого кредиту та в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №696708 від 02.09.2021 (надалі – Таблиця), узгоджених сторонами.
У п. 1. 5. Кредитного договору сторони домовились, що за перший день користування кредитом (включно) проценти становлять 25%. Ця умова відображена в Таблиці, де зазначена сума відсотків за перший день – 8 750, 00 грн.
У п. 3.5. сторони кредитного договору вказали, що сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу.
Отже, за взаємною згодою сторін кредитного договору було визначено суму кредиту 43 750, 00 грн, проценти за перший день користування кредитом – 25% від суми кредиту, в грошовому вираженні 8 750, 00 грн та порядок їх сплати.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач не заперечував цих умов договору, частково виконував зобов`язання за кредитним договором, в сумах, які узгоджені сторонами в Таблиці, чим підтверджував існування між сторонами кредитних відносин, які виникли на підставі укладеного ними кредитного договору на визначених ним умовах. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо узгодження сторонами суми кредиту 35 000,00 грн, як безпідставні та такі, що не відповідають вище зазначеним умовам кредитного договору.
Судом перевірений детальний розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 696708 від 02.09.2021, наданий представником позивача. Розрахунок заборгованості за договором №696708 від 02.09.2021 відповідає його умовам, в розрахунку враховані суми сплачені відповідачем. 
При цьому розрахунки, надані представником відповідача, виконані без врахування умови кредитного договору, якою передбачена сума кредиту 43 750, 00 грн, а тому оцінені судом критично. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, повно і всебічно дослідив докази, належним чином застосував положення цивільного законодавства та спеціальних норм щодо правового статусу військовослужбовців.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, об`єктивно оцінив зібрані та досліджені докази й обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із порушенням їхніх прав.
Разом з тим зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно зі статтею 22 цього Закону такі особи звільняються від судових витрат лише у справах, пов`язаних із їх соціальним захистом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 дійшла висновку, що при вирішенні питання щодо звільнення учасника бойових дій від сплати судового збору суд має враховувати предмет та підстави позову і перевіряти, чи стосується така справа захисту прав особи саме як ветерана війни. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 та підтверджена ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 18.10.2023.
Водночас предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто спір не пов`язаний із реалізацією чи захистом прав особи як учасника бойових дій або її соціальним захистом.
За таких обставин підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно стягнути з особи, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Тамара Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         М. В. Матківська

І. В. Міхасішин