Номер провадження: 22-ц/813/1135/26 
Справа № 514/1230/24
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Біллерис Ю.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
22 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №3725045 від 05.06.2023 в розмірі 123 714,57 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Украйна» (далі ТОВ «Лінеура Украйна») та ОСОБА_1 був укладений електронний Договір про надання коштів №3725045.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримав кредит у розмірі 18 400 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту, за кожен день користування.
ТОВ «Лінеура Украйна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а сама Відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні кошти або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідачка мала безперервний доступ до самого рахунку.
Відповідачка зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
24 квітня 2023 року між ТОВ «Лінеура Украйна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», укладено Договір факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором про надання коштів №3725045, на умовах споживчого кредиту від 05.06.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 24 квітня 2024 року має заборгованість – 123 714,57 грн, яка складається з наступного:
– 18 399,99 грн –заборгованість за кредитом;
– 105 314,58 грн –заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» загальну суму заборгованості за Договором про надання коштів №3725045 від 05.06.2023 в розмірі 123 714,57 грн, яка складається з наступного:
– 18 399,99 грн – заборгованість за кредитом;
– 105 314,58 грн– заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» суму судових витрат в розмірі 2 422,40 гривні.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Працевитий Г.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» в судове засідання до апеляційного суду 13 травня 2026 року не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення до електронного кабінету Електронного Суду (а.с. 186 на звороті).
Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
25 травня 2026 року в судове засіданні для проголошення повного тексту судового рішення, учасники справи не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Біллерис Ю.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2023 року між ТОВ «Лінеура Украйна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3725045.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 18 400 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту, за кожен день користування.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №3725045 від 05.06.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість ОСОБА_1 станом на 24.04.2024 складає – 123 714,57 грн, яка складається з:
– 18 399,99 грн –заборгованість за кредитом;
– 105 314,58 грн –заборгованість за нарахованими процентами.
24 квітня 2023 року між ТОВ «Лінеура Украйна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», укладено Договір факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором про надання коштів №3725045 на умовах споживчого кредиту від 05.06.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Задовольняючі позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та стягуючи на їх користь з ОСОБА_1 заборгованість за електронним Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3725045, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що кредитор не ознайомлював позичальника з кредитним договором, а використав ідентифікатор для підтвердження ознайомлення із паспортом кредиту як автоматичне погодження умов кредитного договору. Паспорт кредиту ОСОБА_1 вивчала для порівняння умов, які пропонують різні фінансові установи, однак, оскільки умови її не влаштували – апелянт підтвердила виключно факт ознайомлення із паспортом кредиту і припинила використання вебресурсу кредитора. Підписання паспорту кредиту не може бути автоматичним підписанням кредитного договору, з огляду на те, що паспорт надається з орієнтовними умовами по кредиту, однак не містить більшості положень щодо відповідальності сторін, порядку нарахування відсотків. Разом із позовною заявою на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було надано як один із доказів по справі кредитний договір №3725045 від 05.06.2023 та паспорт споживчого кредиту. Вказаний договір є електронним документом, однак, протоколів накладення одноразового ідентифікатору зі сторони позичальника – надано не було. Фактично наданий договір не містить доказів накладення підпису, що унеможливлює перевірку належності такого документу.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із частинами 3-4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно ч. 6 ст. 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону).
За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3725045 від 05.06.2023, підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , із зазначенням адреси реєстрації/проживання відповідачки, її паспортних даних, РНОКПП. Крім того, за умовами договору його невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.
Такий спосіб укладення договору відповідає також пункту 9.7.1 договору - договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/ зазначений в цьому договорі.
Так, згідно пункту 1.13 договору перед укладенням цього Договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація Клієнта для входу в Особистий кабінет, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та з метою надання фінансових послуг Клієнту Товариством залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги було використано один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу:
- отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних;
- отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа;
- отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро
кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, одноразового ідентифікатора (оtр-пароля), надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником Товариства та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото;
- використання інструменту покладання шляхом отримання інформації від третьої особи - суб?єкта первинного фінансового моніторингу про ідентифікацію, верифікацію клієнтів;
Таким чином, відповідачка перед укладенням Кредитного договору здійснила реєстрацію в ІКС первісного кредитора, надала йому власні персональні дані (ПІБ, РНОКПП, реквізити паспорта громадянина України, власний номер телефону, адресу реєстрації місця проживання, вказала реквізити платіжної картки для зарахування суми кредиту, здійснила верифікацію платіжної картки, тощо), тобто, вчинила дії, спрямовані на укладення кредитного договору в електронній формі та підписала його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Тобто, без введення відповідачкою відповідних даних, здійснення її верифікації, передання нею та отримання первісним кредитором персональних даних від відповідачки з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до ст. 81 ЦПК України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідачка не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані Товариством для укладення кредитного договору від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного Договору.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між відповідачкою та ТОВ «Лінеура Україна» 05.06.2023 правочину - Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3725045, та його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідачки .
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження перерахування коштів позивачем на карту вказану відповідачкою в кредитному договорі, надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2024 вих. №425-2604, згідно якого 05.06.2023 15:18:11 на картку НОМЕР_1 успішно перераховано 18 400 грн, номер транзакції в системі iPay.ua – 247388155, призначення платежу: Зарахування 18 400 грн на карту НОМЕР_1 .
Такий звіт платіжного оператора, виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів на рахунок вказаний відповідачкою.
Враховую наведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки відповідачкою, всупереч покладеного на неї процесуального обв`язку спростувати наведені обставини, не надано доказів того, що банківський картковий рахунок, на який перераховані кредитні кошти їй не належить. При цьому, колегія суддів враховує, що цей рахунок наданий самою відповідачкою під час укладення кредитного договору, а позивачем надано докази зарахування на цей рахунок грошових коштів в розмірі отриманого нею кредиту.
Однак, колегія суддів вважає, що сума заборгованості за нарахованими процентами, яку просить стягнути позивач, а саме 105 314,58 грн, є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
У постанові від 12.02.2025 у справі №679/1103/23 (провадження №61-92св24) переглядаючи справу за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, Верховний Суд зробив такі висновки: «під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №679/1103/23.
Так, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №3725045 від 05.06.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, 123 714,57 грн, яка складається з:
– 18 399,99 грн – заборгованість за кредитом;
– 105 314,58 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Отже, фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника заборгованості за відсотками у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а саме в п`ять разів.
Тому, з 105 314,58 грн суми заборгованості за нарахованими процентами, заявленої позивачем, слід стягнути 9 200 грн, тобто 50% розміру сум заборгованості за тілом кредитів, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника та принципу пропорційності.
На підставі вищевикладеного та з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір стягненої з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами, оскільки їх розмір є явно завищеним до розміру тіла кредиту та не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (ст. 374 ЦПК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Окрім того, згідно підпунктів б, в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).
Встановлено, що позивачем сплачений судовий збір за подання позову у розмірі – 2 422,40 грн (а.с. 32, 38), які суд стягнув з відповідачки за рішенням суду.
Відповідачка ОСОБА_1 понесла та документально підтвердила витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 2 906,88 грн (а.с. 129, 131). 
Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково (задоволено 22,31% вимог), то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 540,44 грн за подання позовної заяви.
Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (задоволено 77,69% вимог апеляційної скарги) із ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 258,36 грн.
Тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги частково шляхом взаємозаліку витрат по сплаті судового збору при подачі позову та витрат по сплаті судового збору при подачі відповідачкою апеляційної скарги, з ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 1 717,92 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович задовольнити частково.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 рокузмінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» розмір заборгованості за нарахованими процентами за договором про надання коштів №3725045 від 05.06.2023 з 105 314,88 гривень до 9 200 гривень, а загальну суму заборгованості з 123 714,57 гривень до 27 599,99гривень.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 рокув частині в частині стягнення витрат по сплаті судового збору скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»(код ЄДРПОУ: 41915308) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 791,13 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 25 травня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда