Справа № 521/12029/25
Провадження 2/522/2274/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

23 квітня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування.
Позивач обґрунтовує позов тим, що 24 лютого 2024 року в м. Одесі з вини Відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 2103» (н.з. НОМЕР_1 ), сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO» (н.з. НОМЕР_2 ). Вина Відповідача підтверджена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2024 року у справі № 522/3474/24. Оскільки майнові інтереси власника пошкодженого транспортного засобу були застраховані в АТ «СГ «ТАС» за договором добровільного комплексного страхування, Позивач визнав подію страховим випадком та на підставі страхового акту № 05737/21/924 здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 120 588,21 грн. Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», яка частково компенсувала витрати Позивача, сплативши страхове відшкодування з урахуванням зносу автомобіля в сумі 61 384,59 грн. Керуючись статтями 993 та 1194 ЦК України, Позивач зазначає, що до страховика, який виплатив відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, а винна особа зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхової виплати. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 59 203,62 грн, що становить різницю між фактично виплаченим відшкодуванням та сумою, отриманою від страховика Відповідача, а також понесені судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.
Ухвалою суду від 14.10.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 12.03.2026 року вирішено витребувати у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» належним чином завірену копію звіту про оцінку матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу: «MERCEDESBENZ VITO» номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 , на підставі якого було здійснено йому виплату страхового відшкодування у розмірі 120 588,21 грн.
23.03.2026 року від позивача до суду надійшли пояснення відповідно до яких позивач обґрунтовує свою позицію на виконання ухвали суду від 12.03.2026 року тим, що надання копії звіту про оцінку матеріального збитку автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO» (н.з. НОМЕР_2 ) є неможливим через його фактичну відсутність у матеріалах страхової справи. Позивач зазначає, що розмір страхового відшкодування у сумі 120 588,21 грн був розрахований на підставі ремонтної калькуляції програми «Audatex» №04514_21 від 04.03.2024 року. 
У судове засідання призначене на 23.04.2026 року з`явився відповідач ОСОБА_1 який заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що застрахований в ПАТ «СК «УСГ» в межах 160000,00 грн, а тому вимоги до нього є безпідставними. 
Представника позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. 
Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24 лютого 2024 року о 15:20 у м. Одеса по вул. Водопровідній, 16, з вини Відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 2103» (номерний знак НОМЕР_1 ), сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкодження автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO» (номерний знак НОМЕР_2 ). Факт вини Відповідача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2024 року у справі № 522/3474/24. На момент аварії майнові інтереси власника автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO» були застраховані у ПРАТ «СГ «ТАС» за договором № ЕА-00302693. На підставі ремонтної калькуляції «Audatex» № 04514_21 від 04.03.2024 року, протоколу огляду від 27.02.2024 року та страхового акта № 05737/21/924 Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 120 588,21 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 397842 від 07.03.2024 року. Цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» (поліс № 216332308), яке згідно з платіжною інструкцією № 80211 від 09.09.2024 року компенсувало Позивачу частину витрат у розмірі 61 384,59 грн, розраховану з урахуванням зносу транспортного засобу.
Таким чином, фактичний розмір невідшкодованих збитків становить 59 203,62 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено підстави регресного позову страховика та МТСБУ
Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також статтею 27 ЗУ «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з однієї сторони, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншої сторони, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 59203,62 грн. з Відповідача не підлягають задоволенню. 
Вимога Позивача ґрунтується на суброгації згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону «Про страхування», що означає перехід до нього права вимоги потерпілого. Однак, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, у випадках, коли цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, належним відповідачем у межах ліміту відповідальності є страховик цивільно-правової відповідальності винуватця (ПАТ «СК» «УСГ»), а не сам винуватець.
Виходячи з наведеного, Відповідач (винна особа) не може нести цивільно-правову відповідальність за відшкодування шкоди у межах ліміту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки ПАТ «СК «УСГ» не сплатив повну суму відшкодування. 
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» (поліс № 216332308). Страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 160000,00 грн.
Страховик потерпілого, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право суброгаційної вимоги шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а не безпосередньо до винної особи — у межах ліміту відповідальності за договором обов`язкового страхування.
Пред`явлення позову безпосередньо до Відповідача як фізичної особи — завдавача шкоди — можливе лише у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, або якщо у страховика відповідно до закону чи договору не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Разом з тим суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів або пояснень щодо підстав, з яких ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату лише в розмірі 61 384,59 грн із урахуванням зносу транспортного засобу, а не в повному обсязі фактично понесених збитків. Зокрема, Позивачем не надано доказів того, що сума невідшкодованих збитків у розмірі 59 203,62 грн перевищує ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або що страховик відмовив у виплаті в повному обсязі з підстав, передбачених законом. Позивач також не надав доказів того, що звертався до ПАТ «СК «УСГ» з вимогою про доплату різниці між фактичним розміром збитків та здійсненою виплатою, і що така вимога була відхилена.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у частині невідшкодованих збитків у межах ліміту страхової відповідальності є ПАТ «СК «УСГ», а не ОСОБА_1 . Позивачем не доведено наявності підстав для покладення відповідальності безпосередньо на винну особу, передбачених ст. 1194 ЦК України. У зв`язку з цим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.
Керуючись статтями 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, статтями 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування – відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 29.04.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

23.04.26