Справа № 309/1142/25 
Провадження № 1-кп/309/80/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025078050000018 від 16.01.2025 року відносно :
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Вовчанське Виноградівського району Закарпатської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , без освіти, не одруженої, маючої на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей , не працюючої, раніше не судимої, у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України , –

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченої ОСОБА_5 
адвоката ОСОБА_6 
В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 21.11.2023 року ОСОБА_3 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , маючи на меті отримувати соціальну допомогу від держави за рахунок державного бюджету, як одинока матір, звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради (далі: УСЗН Хустської міської ради) із заявою про призначення їй соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. У бланкові даної заяви міститься роз`яснення, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити орган та соціального захисту населення. Усвідомлюючи зміст заяви, ОСОБА_3 власноручно поставила в ній підпис, тим самим даючи згоду на вищезазначені умови призначення та виплати допомоги. На підставі постанови КМУ від 27.12.2001 року N?1751 та наданих ОСОБА_11 документів УСЗН Хустської міської ради винесено рішення від 15.01.2024 щодо виплати допомоги з 01.11.2023 по 30.04.2024 .
Однак, протягом останніх 15 років ОСОБА_11 проживає спільно з батьком своїх малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та всупереч вимогам п. 33 постанови КМУ від 27.12.2001 року N?1751 та ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», де передбачено, що жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дитину, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має. 
В свою чергу ОСОБА_11 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами Державного бюджету України, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, діючи умисно, в період часу з 01.11.2023 по 30.04.2024, отримуючи згідно із рішенням управління від 15.01.2024 «Про призначення допомоги сім`ям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям , достовірно знаючи вимогу управління, що ґрунтується на постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 за N?1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» про повідомлення органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги, приховала відомості щодо зміни у складі сім`ї, а саме: спільного проживання, виховування спільної доньки ведення спільного господарства із батьком своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_12 ; шляхом обману, заволоділа бюджетними коштами, а саме з січня 2024 року по квітень 2024 року на загальну суму 41 538 (сорок одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) гривень, які були їй перераховані на особистий рахунок АБ «УКРГАЗБАНК». При цьому ОСОБА_11 усвідомлювала, що фактичний склад сім`ї не надавав їй права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям. Таким чином, ОСОБА_13 незаконно заволоділа коштами державного бюджету, на загальну суму 41 538 ( сорок одна тисяча п`ятсот тридцять вісім гривень. 
Окрім цього, судом встановлено, що 14.06.2024 ОСОБА_3 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , маючи на меті отримувати соціальну допомогу від держави за рахунок державного бюджету, як одинока матір, повторно звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради (далі: УСЗН Хустської міської ради) із заявою про призначення їй соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. У бланкові даної заяви міститься роз`яснення, що в розі зміни та які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги вона зобов`язується повідомити орган • та соціального захисту населення. Усвідомлюючи зміст заяви, ОСОБА_3 власноручно поставила в ній підпис, тим самим даючи згоду на вищезазначені умови призначення та виплати допомоги. На підставі постанови КМУ від 27.12.2001 року N?1751 та наданих ОСОБА_11 документів УСЗН Хустської міської ради винесено рішення від 26.06.2024 щодо виплати допомоги з 01.06.2024 по 30.11.2024. 
Однак, протягом останніх 15 років ОСОБА_11 проживає спільно з батьком своїх малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та всупереч вимогам п. 33 постанови КМУ від 27.12.2001 року N?1751 та ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», де передбачено, що жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дитину, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має, В свою чергу ОСОБА_11 , маючи умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами Державного бюджету України, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, діючи умисно, в період часу з 14.06.2024 по 30.11.2024, отримуючи згідно із рішенням Управління від 26.06.2024 «Про призначення допомоги сім`ям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям, достовірно знаючи вимогу управління, що ґрунтується на постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 за N?1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» про повідомлення органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги, приховала відомості щодо зміни у складі сім`ї, а саме: спільного проживання, виховування спільної доньки та ведення спільного господарства із батьком своїх неповнолітніх дітей – ОСОБА_14 , шляхом обману, повторно заволоділа бюджетними коштами, а саме з червня 2024 року по листопад 2024 року на загальну суму 44 298 ( сорок чотири тисячі двісті дев`яносто вісім) гривень, які були їй перераховані на особистий рахунок АБ «УКРГАЗБАНК». При цьому ОСОБА_11 усвідомлювала, що фактичний склад сім`ї не надавав їй права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям. 
Таким чином, ОСОБА_11 незаконно заволоділа коштами державного бюджету, на загальну суму 44 298 ( сорок чотири тисячі двісті дев`яносто вісім) гривень, таким чином ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 Кримінального кодексу України.
В судове засідання представник УСЗН Хустської міської ради ОСОБА_15 не з`явилася надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення їй обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро розкаявся . Суду ствердила, що вона дійсно маючи на меті отримувати соціальну допомогу від держави за рахунок державного бюджету, як одинока матір, двічі звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради (далі: УСЗН Хустської міської ради) із заявою про призначення їй соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, при цьому вона постійно проживала з батьком її неповнолітніх дітей ОСОБА_16 . 
Підсудна згідна з доказами зібраними відносно неї органами досудового слідства і вважає за недоцільне дослідження їх в судовому засіданні, так як вину у вчиненому злочинах повністю визнає, зміст та значення ст. 349 КПК України їй зрозумілі.
Покази ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень які передбачені ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України, за вище встановлених обставин.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України оскільки вона своїми діями заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство) та заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), яке вчинене нею повторно
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Відповідно до ст.. 12 КК України кримінальне правопорушення , яке передбачено ч.1 ст. 190 відноситься до кримінальних проступків.
Відповідно до ст.. 12 КК України кримінальне правопорушення, яке передбачено ч.2 ст. 190 відноситься до не тяжких злочинів.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання – визнання вини та щире каяття. 
Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - судом не встановлено. 
Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
Відповідно до досудової доповіді, складеної Хустським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 22 травня 2025 року, на підставі характеризуючих даних, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб.
Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу підсудної, а саме те, що підсудна вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, зробила переоцінку своєї поведінки, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судима, враховуючи досудову доповідь від 22.05.2025 р., позицію прокурора щодо необхідної міри покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудної без відбування покарання і звільнення її від покарання, з випробуванням, тобто застосувати до підсудної ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченій під час досудового розслідування не обирався і враховуючи вимоги ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України суд не убачає підстав для його визначення на цей час.
Потерпілим по справі УСЗН Хустської міської ради до обвинуваченої ОСОБА_3 пред`явлено позов про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину у розмірі 85836 грн.
В судовому засіданні обвинувачена позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт. 
ОСОБА_3 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді одного року позбавлення волі .
На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, який суд визначає в один рік , не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у даному кримінальному провадженні – особові справи в 2-ох томах відносно ОСОБА_3 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження відповідно до постанови слідчого від 13 лютого 2025 р. , які знаходяться в матеріалах кримінального провадження , після вступу вироку в законну силу повернути УСЗН Хустської міської ради. 
Цивільний позов Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди – задоволити. 
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Вовчанське Виноградівського району Закарпатської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 на користь Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради ( ЄДРПОУ 25448871 м. Хуст вул. 900 річчя Хуста № 27) 85836 грн (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять шість гривень) завданої матеріальної шкоди. 
На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського
районного суду ОСОБА_1