19.06.26
22-ц/812/1284/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/818/26
Номер провадження 22-ц/812/1284/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
19 червня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді - Медведєвої Н.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (надалі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 02 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2070986, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 11 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів передбачених кредитним договором на строк 30 днів. Кредитний договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідачка в свою чергу не виконала умови кредитного договору.
30 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 2070986 від 02 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, її заборгованість в загальному розмірі становить 16 940 грн, з яких: 11 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5940 грн - заборгованість за процентами.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2070986 від 02 березня 2020 року у розмірі 16 940 грн, 2 422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
10 березня 2026 року від відповідачки до суду надійшов відзив, в якому зазначала, що позовні вимоги визнає частково на суму 308 грн, оскільки проценти нараховані поза строком, визначеним договором. Крім того, ОСОБА_1 просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю та непомірністю. 
20 березня 2026 року від представника позивача надано відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягала на задоволенні позову у повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №2070986 за тілом кредиту - 11 000 грн, за процентами - 5940 грн, а всього 16 940 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 2 662,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на правничу допомогу, всього 10 662,40 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та до позивача перейшло право вимоги заборгованості за кредитним договором №2070986.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначала, що матеріали справи не містять доказів ініціювання нею пролонгації строку кредиту, а відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування. Крім того, не було враховано положення п.13,15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором в період здійснення в України заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдження епідемій коронавірусові хвороби (COVID-19). До того ж, вказує, що судом першої інстанції проігноровано доводи щодо співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просив рішення суду залишити без змін.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовьязків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено, що 02 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2070986, який підписано одноразовим ідентифікатором позичальника М272726.
Пунктом 1.3. Договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 11 000 грн.
Строк кредиту 30 днів (п.1.4 Договору).
Згідно п. 1.5.1 Знижена процентна ставка 0,54% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4. цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3-х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.
Стандартна процентна ставка 1,80% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1.-4.6 цього Договору. 
Однак, пунктом 4.1 Договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 Договору. 
Пунктом 4.2. вказаного Договору встановлено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 Договору. 
Відповідно до п.4.3. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитами та вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. 
Згідно із п. 4.4. цього Договору Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцентувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. 
Відповідно до п.4.5. вказаного Договору у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну картку реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті. 
ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 на № НОМЕР_2 у розмірі 11000 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2070986 від 02 березня 2020 року загальний розмір заборгованості становить 16 940 грн
30 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (портфель Заборгованості).
Згідно з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно до вказаних у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Відповідно до витягу реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021 від 30 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №2070986 від 02 березня 2020 року в сумі 16 940 грн.
Таким чином, до ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 02 березня 2020 року. 
Задовольняючи позов в повному обсязі та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 16 940 грн, тому числі, заборгованість за процентами за період з 02 березня 2020 року по 25 липня 2020 рік у розмірі 5 940 грн, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачки були спрямовані на пролонгацію строку дії договору, а відтак нарахування вказаних процентів відбулося відповідно до умов кредитного договору.
Між тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування відсотків після спливу строку кредитування, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Задовольняючи в повному обсязі вимоги ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції залишив поза увагою, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, а також в постановах Верховного Суду від 18 березня 2026 року у справі № 705/2045/16-ц, від 01 квітня 2026 року у справі № № 761/18405/23 та інших.
Як вбачається із умов кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 11 000 грн. Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.3, 1.4 договору), стандартна процентна ставка 1,80 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки.
Вказуючи про обґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному в позовній заяві, ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» у позові зазначав, що 01 квітня 2020 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 1 782 грн. У зв`язку з цим у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку дій кредиту ще на 30 днів (до 01 травня 2020 року), а стандартною процентною ставкою є 1,80 % в день. Крім того, відповідачка здійснила платежі - 27 квітня 2020 року на суму 5148 грн, 25 травня 2020 року на суму 5 544 грн та 25 червня 2020 року на суму 5 940 грн. 
За такого, позивач вважав, що згідно п. 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 120 календарних днів поспіль з чим погодився суд першої інстанції.
Апеляційний суд не погоджується з зазначеними доводами, яким судом першої інстанції не було надано належної оцінки, виходячи з наступного.
Так, положеннями розділу 4 кредитного договору визначено пролонгацію строку кредиту.
Згідно з пунктом 4.1 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 Договору. 
Пунктом 4.2. вказаного Договору передбачено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 Договору. 
Відповідно до п. 4.3 Договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитами та вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. 
Згідно із п. 4.4. цього Договору Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцентувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. 
Відповідно до п.4.5. вказаного Договору у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на тридцятий день користування кредитом (01 квітня 2020 року) відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала.
Отже, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач посилався на факт пролонгації та автопролонгації договору.
При цьому як позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, так і суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом в повному обсязі, не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 30 днів кредитування, свідчить не про продовження строку договору, як це зазначено в п. 4.2, 4.3. договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Як наслідок, п. 1.5.1 договору визначено відповідну процентну ставку 1,80 % в день у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2 договору, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору.
Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи споживчий характер правовідносин, апеляційний суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, що визначений в п. 1.4 Договору, оскільки підставою для їх нарахування фактично є неналежне виконання позичальником умов договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений п. 1.4 договору строк, що має наслідком відповідальність, яка визначена ст. 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитними коштами, після спливу 30 днів кредитування стягнуті судом першої інстанції з відповідачки безпідставно, а отже у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягали.
Апеляційний суд враховує, що за період (30 днів) користування позикою в розмірі 11 000 грн, за процентною ставкою 1,80 % на залишок заборгованості в день, відповідачкою мало бути сплачено процентів на 5 940 грн (11 000 грн х 1,80% х 30 дн.), а всього на погашення кредитної заборгованості 16 940 грн.
Як вбачається з наданої позивачем картки обліку Договору (розрахунок заборгованості), відповідачкою на погашення кредитних коштів було сплачено 01 квітня 2020 року 1 782 грн, 27 квітня 2020 року на суму 5148 грн, 25 травня 2020 року на суму 5 544 грн та 25 червня 2020 року на суму 5 940 грн, а всього на суму 18 414 грн.
Отже, наведене свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №2070986 від 02 березня 2020 року.
На встановлене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, стягнувши з відповідачки на користь позивача 16 940 грн.
За таких обставин, рішення суду на підставі п.п.1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
За такого, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 3 993,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3 993,50 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова 

Повний текст складено 19 червня 2026 року.