02.04.2026
Справа № 497/2178/25
Провадження № 2/497/332/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
без участі сторін, 
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма "ТРОЯНИ", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Городненська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:
29.08.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1567321 від 28.08.2025 року (а.с.4), звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю громадський будинок, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. 
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору №7 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.03.2005 року позивач отримав у власність від СВК «Агрофірма «Трояни», нежитлову будівлю електростанція (КТП – 599). За цим договором він сплатив 31 березня 2005 року за електростанцію 4 980,00 грн. та актом прийому-передачі позивачу було передано «нежитлове приміщення» - електростанція, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На той час цією будівлею вже ніхто не користувався кілька років, стан будівлі був незадовільний. 31.03.2005 року комісією з 3-х осіб був складений акт про те, що будівля знаходиться в аварійному стані, відновленню не підлягає. Позивач мав зберегти будівлю, бо гроші за неї сплатив відразу, тому в літку 2005 року він почав ремонтувати будівлю. Відповідач не мав на будівлю ніяких документів, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому документи на будівлю. Позивач користувався будівлею як складом та частково надавав його в оренду, але оформити відносини з орендарями не міг, так як не мав документи. В 2013 році позивач сам почав здійснювати деякі дії для оформлення його права власності, законодавство змінилося та він опинився в тупиковій ситуації з цими документами. Наразі він може оформити своє право власності тільки через суд, так як фактично будівля збудована ще в 60-ті роки минулого століття, отримати земельну ділянку в оренду позивач не може, тому що в нього не має права власності на будівлю. Але він користується та володіє цією будівлею з 2005 року. Позивач звернувся до державного реєстратора речових прав з заявою про реєстрацію права власності, тому що не надав реєстратору відповідних документів. Позивач відкрито володіє, користується і навіть розпоряджається складом, надаючи його в оренду з 2005 року. Для захисту прав та інтересів позивача, представник звертається до суду з вищевказаною вимогою.
Ухвалою судді від 05.09.2025 року по справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
02.03.2026 року представником позивача Сахарової Н.М. надано суду клопотання про долучення доказів.
Ухвалою суду від 03.03.2026 року по справі за клопотанням представника позивача було залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Городненську сільську раду Болградського району Одеської області.
Сторони у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися шляхом надіслання судових повісток за адресами зазначеними в позовній заяві.
Позивач ОСОБА_1 надав в судове засідання 02.04.2026 року заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності та відсутності його представника, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача - Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма "ТРОЯНИ" – голова Мандажи П.І. надав 02.03.2026 року через канцелярію суду заяву в який фактично визнав заявлені позивачем вимоги. В заяві повідомив, що СВК «Агрофірма «Трояни» дійсно продало нежитлову будівлю електростанції (КТП-599) позивачу за договором №7 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.03.2005 року. В 2008 році вони отримали вказаний об`єкт в оренду, так як у вказаній нежитловій будівлі розміщувався прилад обліку електроенергії СВК «Агрофірма «Трояни», а вони мали укласти договір про постачання електричної енергії. Договір оренди з позивачем безоплатний, тому що досі в нього немає права власності на цю будівлю. В заяві також просив справу розглянути у відсутності представника кооперативу.
Представник відповідача - Городненської сільської ради Болградського району Одеської області в особі старости с.Нові Трояни Ніколаєв І.П. до суду не з`явився, надав через електрону пошту суду заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Так, підставою заволодіння нежитловим приміщенням (електростанцією (КТП-599)), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем – ОСОБА_1 , став укладений 31 березня 2005 року між ним та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Агрофірма «Трояни» в особі голови Мандажи П.І. договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 113,2 кв.м. При цьому сторони домовилися про ціну договору – 4 980,00 грн. (а.с.6). Цей договір не був нотаріально посвідчений, як того вимагала законодавство, що діяло на час укладення такого договору.
В той саме день комісією з працівників СВК «Агрофірма «Трояни» під час огляду будівлі електростанції (КТП-599) було встановлено її аварійний стан, подальша її експлуатація не є за можливою, так як основні стіни знаходяться в аварійному стані, криша протікає, віконні рами та двері поламані. Тому комісія дійшла висновку, що будівля не підлягає відновленню, а підлягає реалізації, при цьому вони оцінили вартість будівлі на час огляді – 4 980,00 грн. (а.с.6 на звороті).
На підставі укладеного договору нежитлове приміщення було передано покупцеві – позивачу по справі, про що складений акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу (а.с.7), а покупець в свою чергу сплатив обумовлену у договорі суму в розмірі 4980 грн., що підтверджується квитанцією №75 від 31 березня 2005 року (а.с.8).
Рішенням виконавчого комітету Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області №24 від 19.10.2015 року об`єкту, розташованому на території сільської ради – КТП 599 присвоєно поштову адресу: вул.Електрична, 60-г (а.с.9).
Як встановлено з довідки директора КП «Болградське БТІ» за вих.№113 від 26.04.2024 року право власності на нежитлову будівлю під АДРЕСА_2 , не зареєстроване (а.с.10).
На замовлення позивача ОСОБА_1 працівниками КП «Болградське БТІ» 12.09.2023 року виготовлено технічний паспорт на громадський будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому загальна площа під приміщеннями становить 74,20 кв.м, площа земельної ділянки під основною будівлею 113,2 кв.м., рік спорудження/реконструкції вказаний 1960 (а.с.11-13).
Так, маючи вище перелічені документи позивач ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Городненської сільської ради Болградського району Одеської області Райлян Н.Д. з заявою від 10.04.2025 року за реєстраційним номером 66349364 для державної реєстрації свого права власності, але 15 квітня 2025 року отримав рішення №78406240 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови стало те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений (а.с.14).
На підтвердження факту добросовісного заволодіння нежитловою будівлею позивачем надано договір про постачання електричної енергії №361 від 19.09.2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» та СВК «Агрофірма «Трояни» про постачання електричної енергії де в додатку до Договору додано перелік об`єктів споживача, в тому числі під №3 МТФ №1 вказана площадка №3 МТФ №1, розташована по АДРЕСА_3 ) та відповідно до акту №858 від 24.09.08 року розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін («МТФ» СВК «АФ «Трояни» вул.Ломоносова б/н), балансова належність електромереж та установок – електропостачальна організація ВАТ «Одесаобленерго» КТП №599/250 кВА та споживачем є СВК АФ «Трояни», актом визначено відповідальність сторін. Тобто відповідно до цього договору відповідач СВК «Агрофірма «Трояни» отримувала за вказаною адресою з 2008 року послугу з електропостачання, при цьому електростанція знаходиться у відновленому позивачем приміщенню, яке він придбав у відповідача за обумовлену суму, тобто він відкрито володів та користувався цім нежитловим приміщенням, надаючи його у фактичну оренду. 
Ці докази в сукупності підтверджують, що позивач добросовісно і відкрито користується майном, яке йому документально не належить на праві власності, тобто є чужим майном. Також це нерухоме майно не є предметом іпотеки та не перебуває під арештом.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до вимог частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з вимогами частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог частини другої статті 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Вимогами статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно з вимогами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.
Відповідно до вимог пункту 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також ч.4 статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Як передбачено пунктом 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном з 2005 року.
Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, окрім того відповідач та третя особа визнали позовні вимоги, що дає підстави для застосування ст. 82 ЦПК України, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, шляхом визнання за позивачем право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 317-319, 321, 328, 344, 392 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма "ТРОЯНИ", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Городненська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на нежитлову будівлю громадський будинок, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя В.А. Раца