ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 405/6164/24
провадження № 61-14187св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Волоткевича В. В., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 , проходив військову службу на посаді навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону.
Відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25 січня 2024 року, солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісті за особливих обставин біля м. Бахмута Донецької області.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, громадянина України; датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місцем смерті ОСОБА_2 вважати населений пункт м. Бахмута Донецької області, Україна; вважати, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, громадянина України, - померлим.
Ухвалено датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Місцем смерті ОСОБА_2 вважати населений пункт Бахмут Донецької області, Україна.
Вважати, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2025 року залишено без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до частини другої статті 46 ЦК України суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи, тобто суд вправі застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного строку.

Враховуючи те, що матеріалами справи належним чином підтверджується факт, що з ІНФОРМАЦІЯ_4 під час евакуації поранених, внаслідок мінометного обстрілу, біля ВП «ГОВЕРЛА», поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області солдат ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок та зник безвістипри обставинах, які безпосередньо загрожували його життю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою.

При вирішенні питання про початок відліку цього строку суди посилались на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2025 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, щоз 13 грудня 2023 року м. Бахмут Донецької області є тимчасово окупованою територією. При цьому суд ухвалив датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що відповідно до правового висновку, викладеного у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24), дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а отже, і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Також суди попередніх інстанцій посилаються на матеріали службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 , в яких відповідно до пояснень солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 та молодшого лейтенанта ОСОБА_5 останній раз ОСОБА_2 бачили під час евакуації поранених в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. Під час евакуації почався мінометний обстріл, після цього на зв`язок із іншими військовослужбовцями ОСОБА_2 не виходив. Але пояснення вказаних військовослужбовців не підтверджують загибелі ОСОБА_2 . 
Враховуючи зазначене, у зв`язку з відсутністю безумовних доказів на підтвердження обставин, що надаються заявником, суд не міг оголосити особу померлою.
Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на законі, ухвалені на припущеннях.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23), від 30 квітня 2025 року у справі № 741/2034/23 (провадження № 61-899св25).

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12 січня 2024 року № 12 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 вважати таким, що з 12 січня 2024 року прийнятий на посаду навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону та приступив до виконання службових обов`язків.

На підставі рапорту заступника командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 січня 2024 року за № 1938 майора ОСОБА_6 та наказом командира військової частини № 279 від 20 січня 2024 року за фактом зниклого безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ОСОБА_2 призначено службове розслідування.

Згідно з наказом командира Військової частини від 22 березня 2024 року ОСОБА_2 вважається таким, що ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісти за особливих обставин під час ведення бойових дій неподалік населеного пункту Бахмут Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств.

Відповідно до вказаного наказу, під час проведення службового розслідування встановлено, що при виконанні бойового розпорядження командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 17 січня 2024 року № 316, згідно з витягом із журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний номер 33т від 04 вересня 2023 року), та витягом з журналу бойових дій НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 № 207/3/2023, що ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_2 , навідник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , діяв у складі групи, яка здійснювала бойове завдання із заходу та закріплення на позицію ВП «СТРІЙ» поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області. Приблизно о 15 год. 20 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 під час евакуації поранених, внаслідок мінометного обстрілу біля ВП «ГОВЕРЛА» поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, солдат ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок, та вважається таким, що зник безвісти. Пошуки зазначеного військовослужбовця по маршрутам пересування та імовірним місцям знаходження в районі виконання бойового завдання результатів не дали.

Згідно з поясненнями солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 та молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , востаннє ОСОБА_2 бачили під час евакуації поранених в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. Під час евакуації почався мінометний обстріл, після цього на зв`язок із іншими військовослужбовцями ОСОБА_2 не виходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

У справі, яка розглядається, суди вирішують питання про оголошення померлим фізичної особи - громадянина України  ОСОБА_2 , який, виконуючи обов`язок із захисту України, вірогідно загинув при виконанні бойового завдання під час мінометного обстрілу, який відбувся при евакуації поранених в районі населеного пункту Бахмут Донецької області.

Ключовим питанням у цій справі є визначення моменту, з якого потрібно починати відлік встановленого частиною другою статті 46 ЦК України спеціального строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена судом померлою.

Спеціальними строками, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, в окремих випадках є шість місяців та два роки. Шестимісячний строк передбачається для випадків, коли особа пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Строк тривалістю у два роки встановлюється для фізичних осіб, які пропали безвісти у зв`язку з воєнними діями. Підтвердженням таких обставин є, зокрема, введення воєнного стану на території України. 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):
- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);
- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;
- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Правова мета встановлення спеціальних строків, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, полягає у тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих територіях, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок. 

Формулюючи тлумачення речення другого частини другої статті 46 ЦК України в аспекті початку перебігу визначеного нею шестимісячного строку, Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила таке:
- словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України; 
- встановлення такого строку дозволяє зменшити імовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою; 
- строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, і відповідає меті законодавчого регулювання - забезпечення справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах (див.: пункти 70 - 72 постанови).

Виходячи зі змісту положень частини другої статті 46 ЦК України та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22, з`ясуванню судом в цій справі підлягає обставина ведення на території місця вірогідної загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 - м. Бахмут Донецької області - активних бойових дій та (в разі його наявності) моменту їхнього завершення.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, спочатку був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 із змінами і доповненнями, а тепер - наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Наказ № 376).

У Наказі № 376 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. До того ж цей наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказом № 376, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісті поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області.

Відповідно до Наказу № 376 у період з 24 лютого 2022 року до 12 грудня 2023 року м. Бахмут Донецької області було територією активних бойових дій, а з 13 грудня 2023 року - є тимчасово окупованою територією.

Застосування положень частини другої статті 46 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у справі № 755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, слід відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі в разі зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України», є сталим.

Установивши, що наявні істотні підстави для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення частини другої статті 46 ЦК України, на виконання вимог статті 263 ЦПК України врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_2 померлим.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи суди аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, суди надали сторонам спору мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованих висновків про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк