Справа №490/3613/26
Провадження №1-кп/490/994/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2026 року за №62026150010000397 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької області, Кельменецький район, с. Росошани, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «лейтенант», раніше судимого:
1) 27.11.2012 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.407 КК України до штрафу в сумі 1000 грн;
2) 20.10.2015 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;
3) 24.11.2020 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 грн. які відповідно до ч. 3 ст.72 КК України виконувати самостійно;
4) 15.05.2018 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн., які в силу ст. 72 ч.3 КК України виконувати самостійно;
5) 30.01.2020 року Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 грн., які відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно;
6) 22.08.2024 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 10 місяців позбавлення волі та та штрафу у розмірі 1000 грн., який з урахуванням ч.3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно, звільнений з під варти в залі суду, як такий, що відбув призначене йому покарання повністю, 
22.08.2025 року знятий з обліку ДУ "Центр пробації" в Чернівецькій області, як такий що стратив штраф у розмірі 1000 грн.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , 

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що громадянин ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призвано на військову службу за мобілізацією та рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 12.09.2025 призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
12.09.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №51 лейтенанта ОСОБА_3 , зараховано та призначено на посаду командира інженерно-саперного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «лейтенант», поставлений на всі види забезпечення, справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з 12.09.2025, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов?язку проходження військової служби.
З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.
Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби лейтенанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Проходячи військову службу, лейтенант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів лейтенант ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
15.09.2025, більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, лейтенант ОСОБА_3 , будучи на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «лейтенант», діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов?язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби військової частини НОМЕР_2 , що знаходилася в АДРЕСА_3 , тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану. 22.09.2025 лейтенант ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_3 .
Крім того, у відповідності до тимчасового алгоритму дій посадових осіб стосовно прийому служби до Збройних Сил України ОСОБА_3 відряджено до військової частини НОМЕР_4 з 25.09.2025 року.
28.09.2025, більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, лейтенант ОСОБА_3 , будучи на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «лейтенант», діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов?язків військової служби в умовах воєнного стану, не прибув у військову частину НОМЕР_4 , точне місце під час досудового розслідування не встановлено, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.
27.02.2026 лейтенант ОСОБА_3 добровільно прибув до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, де останній повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих ОСОБА_3 матеріалів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі висунутого обвинувачення. У скоєному щиро кається.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, враховуючи обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого.
Згідно витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.2025 року за №51, лейтенант ОСОБА_5 прийняв справи та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до медичної характеристики наданої ВЧ НОМЕР_1 , лейтенант ОСОБА_3 на обліку у психіатра не знаходиться, на диспансерному обліку не перебуває.
Згідно листа ОКНП "Чернівецька обласна психіатрична лікарня" від 08.04.2026р. за №2179, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою не звертався.
Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України - суд визнає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України - вчинення злочину повторно.
Так, вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.11.2012 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.407 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1000 грн. Даний штраф приєднувався до наступних вироків і був сплачений лише 22.08.2025 року, а тому згідно ст. 89 КК України судимість на момент вчинення даного кримінального правопорушення погашена не була.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, та і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням вищенаведеного, при наявності ряду обставин, які як пом`якшують покарання так і його обтяжують, а також з врахуванням особи обвинуваченого, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання, визначеного санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі.
Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ухвали слідчого судді Інгульського районного суду м.Миколаєва від 03.03.2026 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 03.03.2026 року, та взято під варту в цей же день.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Керуючись ст.ст. 302, 368-371, 373-374, 381-382, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Строк відбування покарання  ОСОБА_3  обчислювати з дня фактичного затримання, тобто з 03 березня 2026 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати  ОСОБА_3  у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 03 березня 2026 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя                         ОСОБА_1