справа № 755/19347/23 головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/2680/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі ведеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем та за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» поданою представницею - адвокаткою Онишко Вікторією Михайлівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя, у якому просив суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по 1/2 (одній другій) частині кожному у наступному майні: квартира АДРЕСА_1 , площею 46, 2 м.кв.; квартира АДРЕСА_2 , площею 67,4м.кв.; квартира АДРЕСА_3 , площею 68,1 м.кв.; житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 м.кв.; земельна ділянка площею 0,1123 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,0767 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,2498 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,6 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація"; майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 р., укладеного між ОСОБА_1 , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація"; виділити у приватну власність ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_1 ) і ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_2 ) по 1/3 частині кожному у квартирі АДРЕСА_7 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 14 грудня 2002 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений шлюб, що зареєстрований Дніпровським відділом ДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) 14.12.2002 р., актовий запис 1942. 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Однак, дане рішення на теперішній час переглядається в апеляційному порядку, а тому законної сили не набрало. Від шлюбу сторони мають двох дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На теперішній час спільне господарство сторонами не ведеться, за час проживання у шлюбі сторонами було придбано наступне майно:
- квартира АДРЕСА_1 , площею 46, 2 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2022 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. та зареєстрованого за № 742, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-007 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість квартири становить 3 231 595,38 грн.:
- квартира АДРЕСА_2 , площею 67,4 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-002278 від 25.09.2015 р. і акту приймання-передачі нерухомого майна АПП-084576 від 05.04.2018 р., право власності зареєстровано 13.04.2018 р. ;
- квартира АДРЕСА_3 , площею 68,1 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-007351 від 02.09.2016 р. і акту приймання-передачі нерухомого майна АПП-084578 від 05.04.2018 р., право власності зареєстровано 13.04.2018 р., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-008 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість квартири становить 2 861 544,54 грн.;
- житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 м.кв., придбаний на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 645., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-014 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість будинку становить 900 067,10 грн.;
- земельна ділянка площею 0,1123 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 649, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-017 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 141 826,81 грн.;
- земельна ділянка площею 0,0767 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 651, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-016 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 96 866,58 грн.;
- земельна ділянка площею 0,2498 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 647, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-017 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 433 309,08 грн.;
- 2/3 частин трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_8 , площею 114, м.кв. (Дніпровський район м. Києва). Право власності зареєстровано на ім`я відповідачки підставі свідоцтва, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 11.02.09 (наказ № 66-с/кі від 21.01.09), згідно звіту про оцінку майна №18-240105-010 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість 2/3 частини квартири становить 4 102 525,24 грн.;
- майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , проектною площею 40,60 м.кв., які придбані на підставі інвестиційного договору №199/12-20 від 28.12.2020 р., укладеного між ОСОБА_1 , як інвестором, і ТОВ «КУА «Енергобудлізинг», за ціною 1 136 800,00 грн., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-011 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 1 733 554,90 грн.;
- майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,6 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація", згідно звіту про оцінку майна №18-240105-013 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 1 310 082,00 грн.;
- майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 р., укладеного між ОСОБА_1 , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація", згідно звіту про оцінку майна №18-240105-012 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 2 028 269,22 грн.
Таким чином, позивач зазначив, що рухоме і нерухоме майно, яке було набуте сторонами спору, як подружжям за час шлюбу, є об`єктами їхнього права спільної сумісної власності. За таких обставин при поділі цього майна позивачу належить 1/2 частина. В зв`язку з чим позивач вважав справедливим і законним виділити у його власність 1/2 частину у всіх зазначених об`єктах спільної сумісної власності.
Крім цього, в ході розгляду справи 15 липня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю в якому ОСОБА_1 просила суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 від 2/3 квартири АДРЕСА_7 , що становить 1/3 частині кожному; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 частину вартості ремонту квартири ПО у будинку АДРЕСА_10 , що складає 736 324,43 грн.; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 таке майно: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 67,4 м.кв.; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 68,1м.кв.;житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 кв.м.;земельну ділянку площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельну ділянку площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; квартиру АДРЕСА_1 , площею 46,2 м.кв.; майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,60 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №113 від 14.12.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Укрреставрація»; майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №137 від 25.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація».
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що за період шлюбу подружжя не мало спільного бюджету у зв`язку із не бажанням чоловіка - ОСОБА_2 і частою відсутністю будь-якого доходу взагалі. Забезпеченням потреб сім`ї займалась дружина - ОСОБА_1 . У період 2002-2008 р.р. ОСОБА_2 страждав на алкоголізм і проходив відповідне лікування щодо підтвердження якого були подані адвокатські запити: №4 від 31.01.2024 р. до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та №5 до Наркологічного відділення №4 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія». Під час перебування у шлюбі подружжям також придбано зокрема, квартиру АДРЕСА_7 , що складається з 3 кімнат, жилою площею 61,10 кв. м., загальною площею 116,80 кв.м. Відповідно Договору дарування частини квартири ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) безоплатно передала у власність (подарувала) Обдарованій 1/3 частку квартири АДРЕСА_7 . Таким чином, у спільній сумісній власності подружжя перебуває 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 . Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_6 станом на 07.02.2024 вартість Об`єкта - 4 872 000,00 грн. Таким чином, вартість 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 та перебуває у спільній сумісній власності подружжя - 2 947 698,67 грн. В 2023 році ОСОБА_1 понесено витрати на здійснення ремонту квартири АДРЕСА_7 та перебуває в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 2 208 973,29 грн. З 07.12.2004 року (номер запису: 20650000000001651) ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Види економічної діяльності, зокрема, 68.20. надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний). 
З метою здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна:
24 вересня 2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1100575 грн. (один мільйон сто тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_11 площею 67.4 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Згідно з видатковим касовим ордером від 24.09.2015 видано СПД-ФОП ОСОБА_1 позикові кошти згідно договору грошової позики від 24.09.2015 в сумі 1 100 575,00 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 67,4 кв.м., житлова площа 15,9 кв.м. Адреса: АДРЕСА_12 . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: АПП-084576, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон»; договір купівлі - продажу майнових прав, серія та номер: КПИП-002278, виданий 25.09.2015, видавник: ТОВ «Стікон»; технічний паспорт, серія та номер: -, виданий 06.04.2018, видавник: ТОВ «Архекспертбуд»; додаткова угода, серія та номер: ДСкД-084575, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон». 30.12.2016 ФОП ОСОБА_1 повернуто ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» позику в розмірі 1100575,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №46 від 30.12.2016. ФОП ОСОБА_1 використовує квартиру АДРЕСА_2 , для здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, до 2022 року як апартаменти для подобової здачі в оренду.
10 грудня 2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 813 000 грн (вісімсот тринадцять тисяч грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_13 площею 85.6 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). Позика надається на 24 місяці з моменту отримання Позичальником грошової суми, яка зазначена у п. 1.1 Договору. Даний термін може бути продовжений за угодою Сторін, яка оформляється додатковою угодою до Договору (п. 2.1. Договору). 10.12.2015 "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД - ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору позики 813 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.12.2015 року. 14.12.2015 між TOB «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено Договір №113 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №1582609 від 14.12.2015 на виконання умов Договору ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 813 200,00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 30.04.2017 ФОП ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» 813 000,00 грн. на підставі договору позики від 10.12.2015 року.
10 червня 2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 374 000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_14 площею 68.1 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Відповідно до видаткового касового ордеру від 10.06.2016 ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД- ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016 - 1 374 000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 68,1 кв.м., житлова площа 19,5 кв.м. Адреса: АДРЕСА_15 . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: АПП-084578, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон»; договір купівлі - продажу майнових прав, серія та номер: КПИП-007351, виданий 02.09.2016, видавник: ТОВ «Стікон»; технічний паспорт, серія та номер: -, виданий 06.04.2018, видавник: ТОВ «Архекспертбуд»; додаткова угода, серія та номер: ДСкД-084577, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон». ФОП ОСОБА_1 використовує квартиру АДРЕСА_3 , для здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, до 2022 року як апартаменти для подобової здачі в оренду. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА": від 25.10.2017 №64 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016-600 000,00 грн.; від 10.06.2018 №1 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016 - 774 000,00 грн.
15 червня 2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 610 000,00 грн (шістсот десять тисяч грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_16 площею 55,29 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 15.06.2016 "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору позики 610 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.06.2016 року. 25.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено Договір №137 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №5182 від 26.10.2016 на виконання умов Договору ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 610 190,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОР1-УКРАЇНА" від 04.01.2019 №1 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 15.06.2016 - 610 000,00 грн.
10 травня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 0,1123 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 , загальною площею 59,8 м. кв., житловою площею 31 кв.м. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2498 га, кадастровий номер 3221480701:01:022:0013.
10 грудня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
10 травня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,2498 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
10 травня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0767 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
03 червня 2019 року між СПД-ФОП ОСОБА_8 (далі - "Позикодавець") та СПД- ФОП ОСОБА_1 (далі - "Позичальник") уклали Договір безвідсоткової позики. Відповідно до п. 1.2. Позика є цільовою і видається на: придбання (переуступку) нерухомого майна (квартири) для використання у підприємницькій діяльності для надання його в оренду за плату площею 46.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_17 . Пунктом 2.1. Договору визначено, що Сума позики за Договором становить 972 000,00 грн. Відповідно до видаткового касового ордеру від 03.06.2019 ФОП ОСОБА_8 видано СПД - ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 03.06.209 - 972 000,00 грн. 26.11.2019 між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Збалансовані інвестиції» (Майбутній Продавець), Комунальне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Первісний майбутній Покупець) та ОСОБА_1 (Новий майбутній Покупець) уклали Договір про відступлення прав та обов`язків в Попередньому договорі купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кобою Н.В. 03.06.2019 №975. Відповідно до п. 3.3 Договору Новий майбутній Покупець зобов`язується перерахувати Первісному майбутньому Покупцю грошові кошти, які були сплачені Первісним майбутнім Покупцем майбутньому Продавцю за Попереднім договором у розмірі 967 260,00 грн. до 04.12.2019 року. Згідно з квитанцією №266810023 від 26.11.2019 ОСОБА_1 сплачено на користь КП «ФК «Житло-Інвест» 943 744,00 грн. відповідно до умов Договору про відступлення прав та обов`язків від 26.11.2019р. 19.05.2022 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Збалансовані інвестиції» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу квартири. 01.06.2020р. між СПД-ФОП ОСОБА_8 та СПД-ФОП ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору позики від 03.06.2019р., згідно з якою п. 1.4 Договору викладено в наступній редакції: «п. 4.1 Позика має бути повернена у строк до 31.12.2021». Штраф, передбачений п. 6.1 Договору і пеня, передбачена п. 6.2 Договору можуть бути нараховані починаючи з 01.01.2022 року. Станом на момент розгляду справи позика за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 ФОП ОСОБА_1 не повернута. Відповідно до претензії ФОП ОСОБА_8 від 10.10.2023 сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. 07.02.2024 між ФОП ОСОБА_8 (Первісним позикодавцем), ТОВ «Гілден Фінанс» (Новим Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір про заміну Сторони Договору №2, Сторони домовилися змінити Позикодавця у Договорі позики від 03.06.2019 ФОП ОСОБА_8 на ), ТОВ «Гілден Фінанс». До Нового Позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного Позикодавця по Договору позики від 03.06.2019 року. Відповідно до вимоги №1 ТОВ «Гілден Фінанс» на сплату заборгованості від 07.02.2024 сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. Станом на момент розгляду справи ринкова вартість складає 2 604 000,00 грн.
02 серпня 2024 року до суду від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не визнає зустрічний позов ОСОБА_1 повністю з наступних підстав. Так, ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги, посилається на те, що 14 грудня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, якій розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 р. За час проживання у шлюбі сторонами було придбано 2/3 частин трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_8 , площею 114, м.кв. При цьому, позивачка вказує, що у 2023 році вона витратила на ремонт цієї квартири власні кошти в сумі 2 947 698,67 грн. Як вбачається зі змісту первісного позову ОСОБА_2 зазначає, що сторонами у шлюбі було придбано 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 і просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність кожної із сторін по 1/3 (одній третій) частині цієї квартири. Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України - відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, аналіз цієї норми свідчить про те, що ключовою ознакою зустрічного позову є протилежність зустрічних вимог, тобто задоволення судом зустрічних вимог може виключити повністю або частково задоволення вимог за первісним позовом. Однак, ОСОБА_1 у своєму зустрічному позову з тих же самих підстав заявляє позовну вимогу абсолютно ідентичну вимозі ОСОБА_2 про виділ у власність кожної із сторін по 1/3 частини вказаної квартири. Тобто дана зустрічна вимога ОСОБА_1 фактично є визнанням первісного позову ОСОБА_2 в цій частині, але не свідчить про порушення її прав та інтересів. Відтак, дана вимога не може бути задоволена судом. ОСОБА_2 також заперечував в частині всіх інших позовних вимог ОСОБА_1 оскільки він категорично наполягає на тому, що всі спірні об`єкти були придбані ним і ОСОБА_1 за рахунок коштів, заощаджених ними за час шлюбу, тобто за рахунок спільного сімейного бюджету і спільної праці. При цьому, жодних запозичень грошових коштів для придбання цього майна ними та/або ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, не отримувалося, і відповідно договорів позики ними не укладалося. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, всі зазначені об`єкти нерухомого майна є спільної сумісної власністю сторін, а не її приватною власністю ОСОБА_1 . З приводу наданих позивачкою ОСОБА_1 документів про нібито отримання нею, як ФОП, грошових коштів у позику у ТОВ «ОРІ-Україна» і у ФОП ОСОБА_8 для придбання всіх спірних об`єктів, то ОСОБА_2 стверджує, що вони є недостовірними і виготовлені після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі за його первісним позовом, що підтверджується наступним. За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Натомість при укладенні правочинів з придбання всіх спірних об`єктів майна будь-які позичкові кошти ОСОБА_2 або ОСОБА_1 не залучалися, необхідність отримання позики нами не обговорювалося і відповідно згоди на укладання будь-яких договорів позики ОСОБА_2 надавати не міг і не надавав. Саме тому позивачкою ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів про укладення договорів позики за його згодою. Позивачка на підтвердження фактів отримання коштів у позику надала суду договори цільової грошової позики від 10.12.2015 р., від 10.06.2016 р. і від 15.06.2025 р., які нібито були укладені між ТОВ «ОРІ-Україна» в особі директора Чепіка Віталія Віталійовича, як позикодавцем, і ФОП ОСОБА_1 , як позичальником, для придбання конкретних об`єктів із складу спірного майна; видаткові касові ордери ТОВ «ОРІ-Україна» до вказаних договорів позики за підписом директора ОСОБА_9 про видачу готівкових коштів ОСОБА_1 ; квитанції до прибуткових касових ордерів ТОВ «ОРІ-Україна» за підписом нового директора ОСОБА_10 про отримання від ФОП ОСОБА_1 коштів на виконання вказаних договорів позики. Разом з цим, згідно відомостей ЄДР юридичних осіб, ФОПів та громадських формувань вбачається, що з 15 квітня 2016 року ОСОБА_9 було звільнено з посади керівника ТОВ «ОРІ-Україна» та призначено ОСОБА_10 . Відтак, ОСОБА_9 , не будучи керівником ТОВ «ОРІ-Україна» після 15.04.2016 р., не міг укласти із ФОП ОСОБА_1 договори грошової позики б/н від 10.06.2016 р. та від 15.06.2016 р., а також видати готівкові кошти і виготовити (підписати) видаткові касові ордери від 10.06.2016 р. та 15.06.2016 р. за цими договорами. Крім того, за інформацією діючого директора ТОВ «ОРІ-Україна» ОСОБА_10 у квітні 2016 року вона на прохання ОСОБА_1 стала учасником і директором товариства. Проте фактичне управління товариством здійснювала ОСОБА_1 , у якої зберігаються статутні документи і печатка товариства. При цьому, ОСОБА_10 стверджує, що будь-які договори грошової позики між ТОВ «ОРІ-Україна» і ОСОБА_1 їй невідомі і будь-які документи по цих договорах вона не підписувала. При цьому, підписи від її імені у зазначених квитанціях до прибуткових касових ордерів ТОВ «ОРІ-Україна» вчинені не нею, а іншою особою. Дані обставини підтверджуються заявою ОСОБА_10 від 05.04.2024 р., підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом КМНО Рогач В.В., а також листом-відповіддю директора ОСОБА_10 від 05.04.2024 р. на мій адвокатський запит. Крім того, позивачка ОСОБА_1 на підтвердження фактів отримання коштів у позику надала суду договори безвідсоткової позики від 01.02.2009 р., від 19.07.2009 р., від 24.09.2015 р., від 10.08.2017 р. із Додатковою угодою від 01.08.2019 р., від 03.06.2019 р. і від 19.07.2020 р., які нібито були укладені між ФОП ОСОБА_8 , як позикодавцем, і ФОП ОСОБА_1 , як позичальником, для придбання конкретних об`єктів із складу спірного майна, і видаткові касові ордери ФОП ОСОБА_8 про нібито видачу ФОП ОСОБА_1 грошових коштів згідно цих договорів позики. При цьому, у реквізитах Додаткової угоди від 01.08.2019 р. до Договору позики від 10.08.2017 р., а також у реквізитах Договору безвідсоткової позики б/н від 03 червня 2019 р. вказані поточні рахунки сторін договорів за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN), відкритими у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і АТ «ПУМБ». Однак, номери банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» почали використовуватися в Україні згідно постанови НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» від 28.12.2018 № 162, лише після 05 серпня 2019 року. Дана обставина підтверджується і листом-відповіддю АТ «ПРИВАТБАНК» від 24.07.2024 р. Відтак, вказані договір позики і Додаткова угода із ФОП ОСОБА_8 в дійсності були виготовлені після 05.08.2019 року і безумовно є підробленими. Таким чином з наведеного вбачається, що надані позивачкою ОСОБА_1 докази мають явні ознаки фіктивності. Окремо слід зазначити про те, що позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження наявності у ТОВ «ОРІ-Україна» і ФОП ОСОБА_8 станом на 2009-2019 роки ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема надання цільових позик на придбання нерухомого майна та майнових прав на нерухоме майно. Крім того, позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження факту спрямування (перерахування) коштів, які вона нібито отримала за вказаними договорами позики, безпосередньо на придбання спірних об`єктів майна. З приводу тверджень позивачки про придбання всього спірного майна з метою здійснення підприємницької діяльності із надання його в оренду, то вони також не відповідають дійсності, оскільки із наданих нею документів вбачається, що об`єкти спірного нерухомого майна нібито з моменту їх придбання надавалися в оренду суб`єктам господарювання, де позивачка працювала та/або була засновником/керівником, зокрема це ТОВ «Аудиторська фірма «Віта поштова», ПП «Центр розвитку та новітніх технологій «Золота рибка» тощо. При цьому, по частині об`єктів позивачка або якимось-то чином одноособово підписувала договори з боку орендаря, як ФОП, та і з боку орендодавця. Окремо слід зазначити, що по частині об`єктів позивачка взагалі не надала жодних доказів про надання їх в оренду після придбання, а по частині об`єктів позивачка нібито уклала договори оренди без відома та згоди ОСОБА_2 лише у 2023 році, тобто після виникнення у сторін непорозумінь щодо можливого поділу спільного сумісного майна. При цьому, позичкою не було надано жодних доказів сплати орендної плати за наданими нею договорами оренди спірних об`єктів. Зокрема, надані нею акти приймання-передачі послуг не можуть бути підтвердженням виконання орендарями своїх грошових зобов`язань, а більшість із цих актів не мають жодної прив`язки (посилань) до конкретних договорів оренди і не містять обов`язкових реквізитів первинних документів. За таких обставин твердження позивачки про придбання нею об`єктів спірного майна саме за рахунок запозичених нею коштів, як фізичною особою-підприємцем, з метою використання у своїй підприємницькій діяльності, є неспроможними і не підтверджуються належними доказами. Також позивачкою не було надано жодних доказів про те, що спірне майно було придбано саме за рахунок коштів від здійснення нею підприємницької діяльності. Відтак, спірне майно безумовне є спільною сумісної власністю сторін цього спору і відсутні будь-які правові підстави вважати його особистою власністю позивачки ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 не було надано жодних доказів про здійснення нею у 2023 році ремонту у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 , надання ОСОБА_2 згоди на проведення цього ремонту та здійснення нею витрат в сумі 2 947 698,67 грн. В зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації на ремонт цієї квартири є безпідставними. Окремо слід зазначити, що у зустрічному позові ОСОБА_1 підтвердила факт неподання нею іншого позову до цього ж відповідача з тим же самим предметом та з тих самих підстав (аркуш позову 21). Однак, в дійсності у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , де з тих же самих підстав просила суд стягнути з останнього компенсацію на ремонт вказаної квартири в сумі 736 324,43 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2024 р. було відкрите провадження за позовом ОСОБА_1 і розгляд справи наразі триває. Відтак, ОСОБА_1 умисно ввела суд в оману щодо відсутності в провадженні іншого суду аналогічного спору.
12 серпня 2024 року до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та долучена до матеріалів справи. З відповіді на відзив вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з доводами та аргументами відповідача за зустрічним позовом з таких підстав. Позивачем за зустрічним позовом заявлено позовну вимогу про поділ, як спільного сумісного майна подружжя, квартири АДРЕСА_7 . Відповідач вважає, що така позовна вимога не може бути предметом зустрічного позову, оскільки позивачем за первісним позовом також заявлено вимогу про поділ цієї ж квартири. Оскільки, сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, то кожен із подружжя має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Щодо стягнення вартості ремонту квартири АДРЕСА_7 . Представник ОСОБА_2 вказує, що з такою позовною вимогою ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва і ухвалою від 22.04.2024 відкрито провадження. Необхідно зазначити, що 15.07.2024 року ОСОБА_1 подано до Дарницького районного суду м. Києва клопотання по справі № 753/7590/24 про залишення позову без розгляду в частині позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/3 частину вартості ремонту квартири АДРЕСА_7 , що складає 736 324,43 грн. Вказана заява не була розглянута 16.07.2024, у зв`язку із зняттям з розгляду справи через відсутність електроенергії. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.08.2024 по справі № 753/7590/24 позовну заяву залишено без розгляду у вказаній частині. Копії вищевказаних документів будуть надані після здійснення ознайомлення з матеріалами справи № 753/7590/24. Що стосується посилання, що ОСОБА_1 не надано доказів про здійснення нею у 2023 році ремонту у квартирі, то відповідні докази містяться в матеріалах справи, зокрема, у висновку судово-економічної експертизи. Щодо заперечень ОСОБА_2 про задоволення позовних щодо визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_11 , оскільки, як стверджує відповідач за зустрічним позовом спірні об`єкти придбано за рахунок коштів, заощаджених ними за час шлюбу, тобто за рахунок спільного сімейного бюджету і спільної праці. При вирішенні даної справи необхідно встановити джерело походження коштів на придбання спірного майна. ОСОБА_1 придбано за кошти, від здійснення підприємницької діяльності, та з метою використання такого майна в господарській діяльності фізичної особи підприємця за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, відповідно таке майно є особистою власністю та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В матеріалах справи міститься копії податкової звітності, в яких відображено прибуток, який отримано ФОП ОСОБА_1 за період здійснення підприємницької діяльності. Також в матеріалах справи міститься достатньо належних та допустимих доказів в своїй сукупності, які підтверджують придбання спірного майна саме за рахунок прибутку фізичної особи-підприємця, а не доходів подружжя. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження придбання спірного майна за рахунок доходів подружжя. Натомість, в даній справі майно не придбано за рахунок коштів подружжя, а придбано за рахунок прибутку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Щодо посилань відповідача за зустрічним позовом на те, що ОСОБА_9 , не будучи керівником ТОВ «ОРІ-Україна» після 15.04.2016, не міг укласти із ФОП ОСОБА_1 договори грошової позики від 10.06.2016 та від 15.06.2016, а також видати готівкові кошти і виготовити (підписати) видаткові касові ордери від 10.06.2016р. та 15.06.2016р. за цими договорами, то необхідно зазначити, що згідно з довіреністю №1 від 25.04.2016 директор ТОВ «ОРІ-Україна» ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_9 підписувати позикові договори від імені товариства, а також відписувати від імені керівника товариства видаткові й прибуткові касові ордери. Щодо позиції відповідача за зустрічним позовом, що за інформацією діючого директора ТОВ «ОРІ-Україна» ОСОБА_10 , що їй невідомі будь-які договора грошової позики між ТОВ «ОРІ-Україна» та ОСОБА_1 , що підтверджується підтверджуються заявою ОСОБА_10 від 05.04.2024, підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом КМНО Рогач В.В., а також листом-відповіддю директора ОСОБА_10 від 05.04.2024 на адвокатський запит ОСОБА_12 , то згідно із заявою ОСОБА_10 від 20.05.2024, вона відзиває свій підпис та просить не використовувати у вигляді доказів заяву від 05.04.2024, завірену нотаріусом Рогач В.В. та відповідь адвокату Бекірову С.Н. як директора ТОВ «ОРІ-Україна» від 05.04.2024, що були надані ОСОБА_2 у готовому вигляді. Справжність підпису ОСОБА_10 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. Відповідач за зустрічним позовом вказує, що позивачем надані договори безвідсоткової позики від 01.02.2009, від 19.07.2009, від 24.09.2015, від 10.08.2017 із Додатковою угодою від 01.08.2019, від 03.06.2019 та 19.07.2020, які укладені між ФОП ОСОБА_8 (позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (позичальником) для придбання конкретних об`єктів нерухомого майна і видаткові касові ордери ФОП ОСОБА_8 на видачу ФОП ОСОБА_1 грошових коштів згідно цих договорів позики. При цьому, в реквізитах Додаткової угоди від 01.08.2019 до Договору позики від 10.08.2017, а також реквізитах Договору безвідсоткової позики від 03.06.2019 вказані поточні рахунки сторін за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN), які почали використовуватися в Україні згідно постанови НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні від 28.12.2018 №162, лише після 05.08.2019 року. Згідно з п. 3 вказаної Постанови НБУ Банки України зобов`язані з 01 квітня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів. В подальшому було внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162 та відтерміновано обов`язок банків здійснювати зміну діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN з 05 серпня 2019 року. Адвокатом Бекіровим С.Н. подано до АТ КБ «Приватбанк» адвокатський запит чи обслуговувалися до 05.08.2019 банківські рахунки клієнтів, які були б сформовані за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN). Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2024 №20.1.0.0.0/7-240722/8156 з 05.08.2019 року нові рахунки клієнтам в банках відкривалися відповідно до вимог стандарту IBAN. Вказана відповідь АТ КБ «Приватбанк» не спростовує докази, які містяться в матеріалах справи щодо придбання майна за рахунок прибутку, отриманого від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та яке використовується у підприємницькій діяльності, тобто є майном фізичної особи-підприємця. Щодо посилання відповідача за зустрічним позовом, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності у ТОВ «ОРІ-Україна» і ФОП ОСОБА_8 станом на 2009-2019 роки ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема, надання цільових позик на придбання нерухомого майна та майнових прав на нерухоме майно, то таке посилання є безпідставним, надання позики вказаними суб`єктами не потребувало отримання ліцензії на не спростовує надання відповідних цільових позик ФОП ОСОБА_1 . З огляду на вищевказане, відповідачем за зустрічним позовом не спростовано придбання майна за рахунок та з метою використання в підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , та те що таке майно є особистою власністю ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя - задоволено.
В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділено у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по частині кожному у наступному майні:
1) квартира АДРЕСА_1 , площею 46,2 м.кв;
2) квартира АДРЕСА_2 , площею 67,4 м.кв;
3) квартира АДРЕСА_3 , площею 68,1м.кв.;
4) житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 кв.м.;
5) земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;
6) земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;
7) земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;
8) майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,60 м. кв.;
9) майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м. кв.
В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділено у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/3 частини квартири АДРЕСА_7 кожному.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду особа, яка не брала участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» та  ОСОБА_1 подали апеляційні скарги до Київського апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Солдаткіним О.С. 17 вересня 2025 року, яка подана через систему «Електронний суд» зазначено, що апелянт не погоджується із вищевказаним рішенням суду, вважає його таким, що було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження наданих доказів та фактичних обставин справи, а тому воно підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.
На думку апелянта, Дніпровський районний суд міста Києва неправильно застосував презумпцію спільності майна подружжя, не дослідив всі надані докази про джерела походження коштів на придбання спірного майна, обіг цього майна (перехід від інвестицій до нерухомості та ремонти), облік в бухгалтерському обліку, наявність непогашених запозичень і штрафів у загальній сумі 103 339 275,00 (сто три мільйони триста тридцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень. 
Також, відмова суду врахувати відновлені оригінали договорів позики після їх викрадення, незважаючи на повторне підписання всіма сторонами та відсутність заперечень від контрагентів, порушує принципи змагальності та всебічного дослідження обставин справи.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції допустив помилку у кваліфікації доходів від підприємницької діяльності, віднісши їх до спільного майна подружжя всупереч положенням статті 57 СК України. Також не була врахована економічна природа підприємницької діяльності, яка здійснювалась ОСОБА_1 з 2004 року та використання всього спірного майна виключно для цієї діяльності.
Висновки судово-економічної експертизи, які підтверджують достатність власних доходів відповідача у розмірі 26 795 055,70 гривень, для придбання майна вартістю 7 630 981,24 гривень, фактично проігноровані судом. Не надана оцінка факту відсутності спільного бюджету подружжя та виключного забезпечення сім`ї за рахунок підприємницької діяльності відповідача.
Враховуючи зазначене, апелянт просить:
- рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року у справі № 755/19347/23 - скасувати частково;
- постановити нове рішення, яким визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а саме:
- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 67,4 м.кв.;
- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 68,1м.кв.;
- житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 кв.м.;
- земельну ділянку площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;
- земельну ділянку площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;
- земельну ділянку площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;
- квартиру АДРЕСА_1 , площа 46,2 м.кв.;
- майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,60 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №113 від 14.12.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Укрреставрація»;
- майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А».
- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/3 частину вартості ремонту квартири АДРЕСА_7 , що складає 736 324,43 грн.
19 вересня 2025 року особою, яка не брала участі у справі ТОВ «Гілден Фінанс» була направлена засобами поштового зв`язку апеляційна скарга на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «Гілден Фінанс» є «особою», яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки, а саме: на момент ухвалення оскаржуваного рішення ТОВ «Гілден Фінанс» є власником майна, яке є об`єктом поділу майна подружжя в даній справі, тому користуючись своїм правом на апеляційне оскарження вважає за необхідне подати апеляційну скаргу.
Так, представник товариства вказує, що договором безвідсоткової позики від 03 червня 2019 між ФОП ОСОБА_8 (первісним позикодавцем) та ОСОБА_13 (позичальником) укладено Договір про заміну Сторони Договору №2. Сторони домовилися змінити Позикодавця у Договорі позики від 03 червня 2019 року ФОП ОСОБА_8 на ТОВ «Гілден Фінанс», а тому до нового Позикодавця переходять всі права та обов`язки первісного Позикодавця по Договору позики від 03 червня 2019року. 
Відповідно до вимоги №1 ТОВ «Гілден Фінанс» на сплату заборгованості від 07.02.2024 сума заборгованості заДоговором безвідсоткової позики від 03червня 2019 року складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн.
Так, дійсно ТОВ «Гілден Фінанс» виступило новим позикодавцем за договорами позики, укладеними між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Орі-Україна», ФОП ОСОБА_8 . Жоден з договорів позики чи заміни його сторони на ТОВ «Гілден Фінанс» не оспоренота не визнано в судовому порядку недійсним та в добровільному порядку борг не повертався.
20 березня 2024 року ТОВ "Гілден Фінанс" подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву з вимогами про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 29 950 070,40 грн. по договору позики від 10 серпня 2017 року (справа В 3425/24). 
В подальшому сторонами спору було укладено Мирову угоду, затверджену ухвалою суду  від 17 квітня 2024 року, згідно якої майно, що належить ФОП ОСОБА_1 на праві приватної власностіпередано ТОВ «Гілден Фінанс», а саме: квартира АДРЕСА_1 , площею 46,2 м.кв;квартиру АДРЕСА_18 , площею 47,7 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , площею 67,4квартира АДРЕСА_3 , площею 88,1; житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 кв.м.; квартиру АДРЕСА_19 , площею 66,7 кв.м.; квартиру АДРЕСА_20 , загальною площею 108,30; земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_4 , кадастровий номер 121480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського -і сподарства;з емельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою:    АДРЕСА_4 , кадастровий номер '11480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського ;подарства; земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою:    АДРЕСА_4 , кадастровий номер 121480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування еитлового будинку, господарських будівель та споруд;
Також згідно даної мирової угоди до апелянта перейшли у власність майнові права на об`єкти завершеного будівництва та грошові кошти, сплачені за об`єкти незавершеного будівництва серед яких: майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,60 м. кв.; майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м. кв.
У червні 2024 року ТОВ «Гілден Фінанс» після затвердження мирової угоди зареєструвало своє право власності, набуте на підставі судового рішення (ухвали про затвердження мирової угоди), яке набрало законної сили та ніким не оскаржувалось.
При розгляді даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 дані обставини були відомі, однак були приховані від суду першої інстанції, що на переконання апелянта зазначене вище майно не може бути об`єктом поділу майна подружжя.
Відтак, представник товариства просив винести постанову, якою скасувати рішення суду першої інстанції від 22 серпня 2025 року та відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позивача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» поданою представницею - адвокаткою Онишко Вікторією Михайлівною та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

12 березня 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Бекірова С.У. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційні скарги.

Так, представник первісного позивача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.У. у відзиві щодо апеляційної скарги ТОВ «Гілден Фінанс» зазначив, що ухвала Господарського суду м. Києва є явно незаконною, призвела до неправомірного відчуження ОСОБА_1 спільного майна подружжя, тому ОСОБА_2 дана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку.
Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціаром і керівником позивача ТОВ «ГІЛДЕН ФІНАНС» з 26 червня 2024 року стала саме донька ОСОБА_14 .
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення місцевого суду та задовольнити її зустрічний позов про визнання за нею права власності на спірне майно.
Однак, ОСОБА_2 незрозуміло, яким чином відповідачка намагається визнати за собою права власності на майно, яке вона добровільно передала у власність ТОВ «Гілден Фінанс» згідно затвердженої Господарським судом м. Києва ухвали від 15.05.2024 р.
Крім того, ОСОБА_1 не було надано жодних доказів про здійснення нею у 2023 році ремонту у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 , здійснення нею витрат на такий ремонт в сумі 2 947 698,67 грн., а також надання ОСОБА_2 згоди, як співвласника на проведення цього ремонту.
В зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації на ремонт цієї квартири є безпідставними.
Також ОСОБА_2 заперечує в частині всіх інших позовних вимог ОСОБА_1 оскільки він категорично наполягає на тому, що всі спірні об`єкти були придбані ним і ОСОБА_1 за рахунок коштів, заощаджених сторонами спору за час шлюбу, тобто за рахунок спільного сімейного бюджету і спільної праці. При цьому, жодних запозичень грошових коштів для придбання цього майна ними та/або ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, не отримувалося, і відповідно договорів позики ними не укладалося.
Відтак, всі зазначені об`єкти майна є спільної сумісної власністю сторін, а не приватною власністю ОСОБА_1 .
З приводу наданих ОСОБА_1 фотокопій документів про нібито отримання нею, як ФОП, грошових коштів у позику у ТОВ «ОРІ-Україна» і у ФОП ОСОБА_8 для придбання частини спірних об`єктів, то вони не можуть бути допустимими доказами, оскільки суд за його клопотанням витребував у ОСОБА_1 для огляду у судовому засіданні оригінали наданих нею суду договорів позики, укладених між ФОП ОСОБА_1 , як позичальником, і ТОВ «ОРІ-Україна» та ФОП ОСОБА_8 , як позикодавцями, а також оригінали всіх документів щодо виконання цих договорів.
Посилання ОСОБА_1 на відомості у її податкових деклараціях як ФОП є неспроможними, оскільки вони містять інформацію про кошти, які включають у себе не лише чистий прибуток підприємця, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України, але й кошти від собівартості виготовлення та реалізації продукції. При цьому, нібито запозичені кошти не є чистим прибутком підприємця. Такий висновок узгоджується із правовою позицію Верховного суду, яка викладена у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 559/758/17 (провадження № 61-17949св21).
Недопустимим доказом є і висновок судово-економічної експертизи № 05¬04/24 від 05.04.2024 р., складений судовим експертом Ганзенко І.В., оскільки він ґрунтувався на зазначених вище договорах позики, оригінали яких відповідачкою не були надані суду.
Відтак, спірне майно безумовно є спільною сумісної власністю сторін цього спору і відсутні будь-які правові підстави вважати його особистою власністю позивачки ОСОБА_1 .
Таким чином, просив залишити без задоволення апеляційні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Крім цього, представник ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.У. просив поновити строк на подачу відзиву посилаючись на те, що адвокат перебував на стаціонарному лікуванні з 02 березня 2026 року та завершив лікування 13 березня 2026 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного лікування хворого №3407.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на  частину спірного майна.
20 травня 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Бекірова С.У. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, зокрема в яких представник послався на те, що ухвалу Господарського суду м. Києва від 15 травня 2024 про затвердження мирової угоди постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року було скасовано, що на його думку додатково підтверджує факт, що ОСОБА_1 намагається позбавити ОСОБА_2 його права на частку їх спільного майна.
01 червня 2026 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова А.А. надійшли додаткові пояснення по справі в яких останній посилався на те, що на момент придбання квартири АДРЕСА_1 , площею 46,2 м. кв. ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 вже не вели спільне господарство та припинили шлюбні відносини, однак суд першої інстанції не взяв вказане до уваги.
У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Смірнов А.А. підтримав доводи апеляційних скарг.
У судовому засіданні представник апелянта ТОВ «Гілден Фінанс» - адвокат Васюта Д.К. доводи апеляційних скарг підтримав.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.Н. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Гілден Фінанс» закрити.
У судовому засіданні, під час судового розгляду було розглянуто клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова А.А., яке подане 31 травня 2026 року через систему «Електронний суд» про поновлення строку на подачу доказів та їх долучення на стадії апеляційного розгляду.
Відповідно до зазначеного клопотання сторона апелянта просила долучити копію листа Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві №1686442026 від 15 травня 2026 року та адвокатського запиту від 08 травня 2026 року №1532 до Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві та копію листа Івано-Франківського відділення Київського науково -дослідного інституту судових екпсертиз МЮУ (КНІДСЕ) від 11 травня 2026 року №825/873-14-26/28.
Колегія суддів вивчивши клопотання, протокольною ухвалою визнала причини, на які посилається сторона щодо неподання доказів у суді першої інстанції неповажними та відмовила у задоволенні клопотання про долучення письмових доказів, оскільки відсутні підстави для вчинення такої процесуальної дії на стадії апеляційного провадження.
Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що інформація, яка міститься у вказаних документах була відома апелянту на стадії розгляду у суді першої інстанції, однак не була повідомлена суду.
Під час судового розгляду було розглянуто заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова А.А., яка подана 01 червня 2026 року через систему «Електронний суд» в якій викладені додаткові пояснення по справі та долучені докази.
Протокольною ухвалою суду колегія суддів прийшла до висновку про відмову у долучені доказів, які були подані разом з вказаною заявою, оскільки питання щодо поновлення строку на їх подачу не було заявлено та такі докази вже наявні у матеріалах справи. Пояснення викладені у вказаній справі судом були прийняті, оскільки це право сторони.
Також, колегією суддів розглянуто клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова А.А. про визнання обов`язковою явку позивача ОСОБА_2 під час перегляду справи у Київському апеляційного суду.
Колегія суддів протокольною ухвалою суду відмовила у задоволенні клопотання, оскільки під час розгляду вказаної справи участь бере уповноважений представик ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.Н., який дії в інтересах первісного позивача.
Окрім цього, представником ОСОБА_1 - адвокатом Смірновим А.А. було подано заяву про виклик та допит свідків, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та судового експерта Науменко І.В., яке протокольною ухвалою суду було залишено без розгляду, оскільки дане клопотання не заявлялось у суді першої інстанції та сторона не заявила клопотання про поновлення строку.
Також, колегією суддів під час розгляду справи було розглянуто клопотання представника ТОВ «Гілден Фінанс» - Васюти Д.К. про зупинення розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням по справі №910/3425/24 за позовом ТОВ «Гілден Фінанс» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки під час розгляду справи колегією суддів не було встановлено підстав, які унеможливлюють розгляд даної справи у апеляційній інстанції на підставі наявних матеріалів справи.
Під час судового розгляду представником ТОВ «Гілден Фінанс» - Васютою Д.К. було заявлено усне клопотання про виклик свідків, які заявлялись стороною представника ОСОБА_1 - адвокатом Смірновим А.А., яке протокольною ухвалою колегією суддів було залишено без задоволення з підстав пропуску строку на вчинення відповідної процесуальної дії. 
Представником ОСОБА_2 - адвокатом Бекіровим С.Н. у судовому засіданні було зазначено, що ним були подані додаткові пояснення від 20 травня 2026 року до яких останній долучив нові докази - копії договорів, які останній просить прийняти апеляційним судом. 
Колегією суддів вказане клопотання було залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском процесуального строку для вчинення відповідної дії. 
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.12.2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В судовому засіданні сторони повідомили, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням суду, проте рішення суду не набуло законної сили.
За час шлюбу сторонами набуте наступне майно, що є предметом поділу в даній справі:
1) квартира АДРЕСА_1 , площею 46,2 м.кв., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартира від 19.05.2022 року. Квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-007 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 3 321 595,38 грн. (т.1 а.с.71-74, 89-90);
2) квартира АДРЕСА_2 , площею 67,4 м.кв., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-009 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 832 130,883 грн. (т.1 а.с. 91-92, 214);
3) квартира АДРЕСА_3 , площею 68,1м.кв., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-008 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 861 544,54 грн. (т.1 а.с. 93-94, 230);
4) житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 59,8 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.05.2017 року. Житловий будинок зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-014 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 900 067,10 грн. (т.1 а.с. 75-77, 95-96);
5) земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-017 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 900 067,10 грн. (т.1 а.с.78-80, 97-98);
6) земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-016 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 96 866,58 грн. (т.1 а.с.81-83, 99-100);
7) земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-015 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 433 309,08 грн. (т.1 а.с.84-86, 101-102);
8) майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , проектною площею 85,60 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №113 від 14.12.2015, укладеного між ОСОБА_1 , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація», що підтверджується копією договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-012 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 028 269,22 грн. (т.1 а.с.105-106, т. 2 а.с.63-82);
9) майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , проектною площею 55,29 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №137 від 25.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація», що підтверджується копією договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-013 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1 310 082,00 грн. (т.1 а.с.107-108, т.2 а.с. 89-108);
10) 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11.02.2009 року. Квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-010 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 6 153 787,86 грн. Згідно договору дарування частки квартири від 10.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє як законний представник від імені і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , 1/3 частина квартири АДРЕСА_7 подарована ОСОБА_3 (т.1 а.с.87-88, 109-110, 155-187).
Звертаючись до суду із позовом позивач наполягав на тому, що все зазначене нерухоме майно, яке було набуте сторонами спору, як подружжям за час шлюбу, є об`єктами їхнього права спільної сумісної власності, а не приватною власністю ОСОБА_1 , тому просить суд поділити майно виділивши позивачу 1/2 частини майна.
Заперечуючи проти поділу майна ОСОБА_1 наполягає на тому, що все нерухоме майно, за виключенням 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 , є її особистою приватною власністю, оскільки придбано нею за кошти, від здійснення підприємницької діяльності, та з метою використання такого майна в господарській діяльності фізичної особи підприємця за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тому таке майно є особистою власністю та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Щодо поділу 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 .
В судовому засіданні сторони визнали той факт, що даний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя та кожному із них належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_7 , а тому суд першої інстанції вважав за можливе первісний позов в цій частині задовольнити та визнати за кожним із подружжя по 1/3 частині вказаної квартири.
Щодо поділу іншого нерухомого майна, то суд першої інстанції дійшов наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , житловий будинок АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 придбано подружжям під час перебування у шлюбі. Все перелічене вище нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 наполягала на тому, що житловий будинок АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 придбані за кошти від здійснення підприємницької діяльності та з метою використання такого майна в господарській діяльності ФОП за основним видом діяльності. Останні чотири об`єкта нерухомого майна придбано за кошти отримані ОСОБА_1 в позику.
Що стосується придбання нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .
Перевіряючи обставини придбання зазначеного майна судом першої інстанції було встановлено, що 24 вересня 2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. 
Відповідно до п. 1.1. Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 100 575 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_11 площею 67.4 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Згідно з видатковим касовим ордером від 24.09.2015 року видано СПД-ФОП ОСОБА_1 позикові кошти згідно договору грошової позики від 24 вересня 2015 року в сумі 1 100 575,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №46 від 30.12.2016 року ФОП ОСОБА_1 повернуто ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» позику в розмірі 1 100 575,00 грн. (т.4 а.с.101-104)
10 грудня 2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 813 000 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_13 площею 85.6 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 10.12.2015 року "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД - ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору позики 813 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.12.2015 року. 14.12.2015 року між TOB «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено Договір №113 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №1582609 від 14.12.2015 року на виконання умов Договору ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 813 200,00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 30.04.2017 року ФОП ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» 813 000,00 грн. на підставі договору позики від 10.12.2015 року. (т.4 а.с.148-172).
10 червня 2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 374 000 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_14 площею 68.1 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Відповідно до видаткового касового ордеру від 10.06.2016 ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД- ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 1 374 000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 68,1 кв.м., житлова площа 19,5 кв.м. Адреса: АДРЕСА_15 . Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА": від 25.10.2017 року №64 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 600 000,00 грн.; від 10.06.2018 року №1 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 774 000,00 грн. (т.4 а.с.173-176).
15 червня 2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 610 000,00 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_16 площею 55,29 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 15.06.2016 року "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору позики 610 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.06.2016 року.
25.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено Договір №137 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №5182 від 26.10.2016 року на виконання умов Договору ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 610 190,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" від 04.01.2019 року №1 прийнято від СПД-ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 15.06.2016 року - 610 000,00 грн.
03 червня 2019 року між СПД-ФОП ОСОБА_8 (далі - "Позикодавець") та СПД-ФОП ОСОБА_1 (далі - "Позичальник") уклали Договір безвідсоткової позики. Відповідно до п. 1.2. Позика є цільовою і видається на: придбання (переуступку) нерухомого майна (квартири) для використання у підприємницькій діяльності для надання його в оренду за плату площею 46.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_17 . Пунктом 2.1. Договору визначено, що сума позики за Договором становить 972 000,00 грн. Відповідно до видаткового касового ордеру від 03 червня 2019 року ФОП ОСОБА_8 видано СПД - ФОП ОСОБА_1 на підставі договору позики від 03 червня 2019 року - 972 000,00 грн. Згідно з квитанцією № 266810023 від 26.11.2019 року ОСОБА_1 сплачено на користь КП «ФК «Житло-Інвест» 943 744,00 грн. відповідно до умов Договору про відступлення прав та обов`язків від 26.11.2019 року.
01 червня 2020 року між СПД-ФОП ОСОБА_8 та СПД-ФОП ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору позики від 03.06.2019 року, згідно з якою п. 1.4 Договору викладено в наступній редакції: «п. 4.1 Позика має бути повернена у строк до 31.12.2021 року». Штраф, передбачений п. 6.1 Договору і пеня, передбачена п. 6.2 Договору можуть бути нараховані починаючи з 01.01.2022 року. Відповідно до претензії ФОП ОСОБА_8 від 10.10.2023 року сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 року складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. 
07 лютого 2024 між ФОП ОСОБА_8 (Первісним позикодавцем), ТОВ «Гілден Фінанс» (Новим Позикодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальником) укладено Договір про заміну Сторони Договору №2, Сторони домовилися змінити Позикодавця у Договорі позики від 03 червня 2019 року ФОП ОСОБА_8 на ), ТОВ «Гілден Фінанс». До Нового Позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного Позикодавця по Договору позики від 03 червня 2019 року. Відповідно до вимоги №1 ТОВ «Гілден Фінанс» на сплату заборгованості від 07 лютого 2024 року сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 року складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечував достовірність наданих ОСОБА_1 копій договорів позики і документів щодо їх виконання, оскільки останньою до суду не надано оригіналів документів, а тому просив суд не приймати їх до уваги.
Заперечуючи щодо цієї обставини ОСОБА_1 зазначила, що жоден із договорів позики не оспорений в суді, по договорам позики і касовим документам була проведена експертиза, яка не виявила підробок чи змін, висновком судово-економічної експертизи підтверджено існування в обліку ФОП цільових коштів на придбання спірного майна, рух інвестицій та нерухомості, як основних засобів ФОП та витрат, що також не оспорено позивачем. Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що позбавлена можливості надати оригінали договорів позики та касові документи, оскільки вони в неї викрадені та у зв`язку з чим відбувається досудове розслідування.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві від 01 серпня 2024 року на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 поставив під сумнів факт укладання договорів позики та зазначив, що договори позики були виготовлені після 05 серпня 2019 року і безумовно є підробленими.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.05.2024 року вбачається, що до Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, здійснила підробку офіційних документів, зокрема договорів позики, які були укладені між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» і ФОП ОСОБА_1 у період 2015-2016 року, договори позики, які були укладені між ФОП ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_1 у період 2009-2020 року, а також додаткові угоди, видаткові касові ордери і квитанції до прибуткових касових ордерів, які оформлялися (видавалися) в ході виконання договорів позики, і зберігаються у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_8 і ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА».
11 листопада 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів. До цього клопотання подано висновки експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 882/24-28 від 25.10.2024 року, № 883/24-28 від 28.10.2024 року, № 884/24-28 від 29.10.2024 року, № 885/24-28 від 22.10.2024 року. Перед експертом були поставлені питання що стосуються справжності підписів на договорах позики та касових документах. Крім цього, подано висновки за результатами судово-технічної експертизи документів № 886/24-28 від 18.10.2024 року, № 887/24-28 від 05.11.2024 року, № 888/24-28 від 30.10.2024 року, № 889/24-28 від 23.10.2024 року. Перед експертом були поставлені питання щодо нанесення відтіску печатки ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА», щодо внесення у текст документів змін чи виготовлення документів шляхом монтажу. Експертизи проведені за замовленням ОСОБА_1 . Дані докази прийняті судом.
Позивачем ОСОБА_2 було поставлено під сумнів не тільки сам факт укладання договорів позики, а і саме час виготовлення договорів позики та касових документів після 05 серпня 2019 року.
05 травня 2025 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, в якому ставиться питання щодо давності складання договорів позики та касових документів. В подальшому, ухвалою суду постановленою без видалення до нарадчої кімнати від 02 липня 2025 року клопотання про призначення експертизи залишено без розгляду, у зв`язку з неможливістю провести експертизу так як документи втрачені.
06 травня 2025 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів що стосуються викрадення документів та здійснення досудового розслідування.
Так з доданих доказів вбачається, що 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 звертається до Івано-Франківського УП з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. З заяви вбачається, що 19 листопада 2024 року близько 13-15 невідомою особою у неї була вкрадена чорна сумка для ноутбуку із певними цінними речами. В переліку викрадених речей вказані договори позики та косові документи, що позивачем поставлені під сумнів. Дана заява направлена до національної поліції поштою.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.01.2025 року вбачається, що 08 січня 2025 року до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_1 щодо факту вчинення крадіжки невідомою особою, яка вкрала її чорну сумку для ноутбука з її особистими речами.
Крім цього, в обґрунтування викрадення документів відповідач надала копію електронної об`яви щодо викрадення документів, яка датована 18.12.2024 року, тобто об`ява була подана майже через місць після викрадення документів.
Докази викрадення документів відповідачем було подано до суду лише після подачі представником позивача клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, хоча про факт викрадення документів ОСОБА_1 було відомо ще 19.11.2024 року.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до тексту договорів позики від 24.09.2015 року, від 10.12.2015 року, від 10.06.2016 року, від 15.06.2016 року, від 03.06.2019 року договори позики було укладено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.
В судовому засіданні на виконання вимог ст. 82, 84, 95 ЦПК України ОСОБА_1 не було заявлено клопотання про витребування оригіналів договорів позики від ТОВ «ОРІ-Україна» та ФОП ОСОБА_8 з метою надання оригіналів договорів.
Отже суд констатував, що на виконання вимог ст. 95 ЦПК України ОСОБА_1 до суду не було надано оригіналів договорів позики та касових документів.
Також судом першої інстанції встановлено, що доводи ОСОБА_1 щодо придбання квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 за кошти отримані в позику ґрунтуються не на оригіналах боргових зобов`язань, а на їх копіях. Враховуючи категоричне заперечення представника позивача ОСОБА_2 щодо факту укладення договорів позики, часу складання договорів позики та касових документів суд надав можливість стороні ОСОБА_1 спростувати зазначені заперечення та згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України надати суду оригінали догорів позики. Однак ОСОБА_1 обов`язку, визначеного статтею 81, частиною четвертої статті 95 ЦПК України, не виконала, оригіналу договорів позики суду не надала. Отже суд приходить до висновку, на підтвердження факту укладання договорів позики може бути представлені договори позики, а не їх копії чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав неналежними та недопустимими надані копії договорів позики від 24.09.2015 року, від 10.12.2015 року , від 10.06.2016 року, від 15.06.2016 року, від 03.06.2019 року та не взяв їх до уваги.
Що стосується придбання нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_4 , земельної ділянки площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельної ділянки площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , то на виконання вимог ст. 82 ЦПК України ОСОБА_1 не було надано жодного доказу, що вказане нерухоме майно придбано нею за її особисті кошти.
Отже, судом першої інстанції встановлено, що зазначене спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_1 також зазначила, що ОСОБА_2 за весь час перебування в шлюбі не працював і майно придбано нею як фізичною особою-підприємцем і використовується нею у ході здійснення підприємницької діяльності.
Суд першої інстанції звернув увагу, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів його поділу, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15. Крім того, грошові кошти отримані відповідачем від підприємницької діяльності, належать до спільного майна подружжя і не є його особистим майном.
Твердження ОСОБА_1 , що спірне нерухоме майно належить їй на праві особистої власності не підтверджено належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя, а також за наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності.
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності.
З позовними вимогами про сплату компенсації частки у вартості майна, яке використовується ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності вона не зверталася.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що нерухоме майно, що є предметом спору в даній справі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між подружжям в рівних частках.
Щодо стягнення з ОСОБА_2 1/3 частини вартості ремонту квартири АДРЕСА_7 , що становить 736 324, 43 грн., суд першої інстанції зазначив, що судом не здобуто належних та допустимих доказів щодо часу проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_7 , а також їх конкретного переліку та вартості, то суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 1 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 1/3 частини вартості ремонту квартири АДРЕСА_7 в розмірі 736 324,43 грн.
Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15, здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю не підлягає задоволенню.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційних скарг, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Щодо клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бекірова С.Н. про залучення третіх осіб.
В рамках вказаного апеляційного провадження представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.Н. подав клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, наступних осіб: ТОВ «ЕНЕРГОТЕК ГРУП», код ЄДРПОУ № 45981484, адреса: 01014, місто Київ, вул. Бойчука Михайла, 32 та ОСОБА_16 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_21 .
В обгрунтування клопотання представник зазначив, що рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси ТОВ «ЕНЕРГОТЕК ГРУП» і ОСОБА_16 , оскільки після ухвалення рішення Дніпровським районним судом м. Києва на користь вказаних осіб було відчужено частину спірного майна подружжя.
Відповідно до положень ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша, четверта статті 367 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що суд апеляційної інстанції на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, виявивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися, зокрема, у незалученні до участі у справі особи, якщо суд прийняв рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки, може залучити до участі у справі таку особу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення є, зокрема, прийняття судом першої інстанції рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Таким чином, колегія суддів проаналізувавши доводи клопотання, дішла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки обставини на які посилається сторона позивача склались після ухвалення рішення суду першої інстанції, що вказує на те, що в рамках даної справи на час ухвалення рішення дані обставини не відбулись, а тому залучення вказаних осіб у спір про поділ спільного майна подружжя, який виник ще у 2023 році не є доцільним та не може бути предметом розгляду в рамках даної справи.
Крім того, вказані обставини склались після затвердження Господарським судом м. Києва мирової угоди між ОСОБА_1 та ТОВ «Гілден Фінанс», тобто в рамках іншої справи.
При цьому, колегія суддів роз`яснює, що вказані особи не позбавлені права на захист своїх прав та інтересів в рамках інших позовних проваджень.
Щодо клопотання про поновлення строку на подачу відзиву.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» поданою представницею - адвокаткою Онишко Вікторією Михайлівною та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
При відкритті апеляційного провадження колегія суддів визначила, що у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду надіслати учасникам судового провадження копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснивши їм право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання вказаної ухвали.
Вказані ухвали представник ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.У. отримав 26 лютого 2026 року, що підтверджується Звітом про доставку вхідної кореспонденції. 
12 березня 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Бекірова С.У. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому адвокат просив поновити строк на подачу відзиву.
Крім цього, представник ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.У. подав окремо клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначив, що перебував на стаціонарному лікуванні з 02 березня 2026 року та завершив лікування 13 березня 2026 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного лікування хворого №3407.
Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, поважними причини пропуску строку представником  ОСОБА_2 - адвокатом Бекіровим С.У. для подачі відзиву на апеляційну скаргу, оскільки останній перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного лікування хворого №3407.
Відтак, клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу підлягає задоволенню та поданий відзив підлягає прийняттю до апеляційного розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 04 березня 2021 року у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Так, згідно зі статтею 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.
Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15, у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 2107/3988/2012, від 06 листопада 2019 року у справі № 161/11764/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 553/1271/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 279/6459/14-ц сформульовано висновок про те, що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємця) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя, а також за наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності.
Суд першої інстанції, на думку колегії суддів надав належну оцінку обставинам, що майно, яке є предметом позовних вимог є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вбачається, що вказане майно придбане у період перебування сторін у шлюбі.
Посилання апелянтки на те, що спірне майно придбано за її кошти під час здійснення нею підприємницької діяльності, є необґрунтованими, оскільки в доведення вказаних обставин не було надано доказів суду, що придбання майна здійснювалось саме за кошти, які були отриманні від доходу від підприємницької діяльності.
Так, дійсно стороною апелянтки надано суду першої інстанції інформацію про отриманні нею доходи, однак зазначене не вказує, що її доходи не були використані в цілях сімї, або ж були використані саме для придбання нерухомості та забезпечення витрат на їх утримання, та те, що основний її дохід за всі періоди був отриманий виключно з підприємницької діяльності по здачі в оренду житла.
Апеляційний суд погоджується з позицією представника первісного позивача ОСОБА_2 , яка викладена у відзиві на апеляційну скаргу, що відомості у податкових деклараціях як ФОП є неспроможними, оскільки вони містять інформацію про кошти, які включають у себе не лише чистий прибуток підприємця, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України, але й кошти від собівартості виготовлення та реалізації продукції. При цьому, нібито запозичені кошти не є чистим прибутком підприємця. Такий висновок узгоджується із правовою позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 559/758/17 (провадження № 61-17949св21).
Також, кодегія суддів вважає, що посилання на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки договорам позики, є непереконливими. 
Судом першої інстанції належним чином надано оцінку обставинам в межах предмету спору та надано учасникам можливість скористатись своїми процесуальними правами щодо доведення обставин на які вони посилаються, а оскільки сторона апелянтки не змогла забезпечити надання оригіналів документів, суд надав оцінку наданим доказам у відповідності до норм ст. 89 ЦПК України.
Враховуючи зазначене, доводи первісного позивача ОСОБА_2 , щодо недопустимості як доказу висновку судово-економічної експертизи № 05¬04/24 від 05.04.2024 р., складеного судовим експертом Ганзенко І.В., оскільки він ґрунтувався на зазначених вище договорах позики, оригінали яких відповідачкою не були надані суду, є в певній мірі переконливими.
Крім цього, ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції доказів погашення заборованості за Договорами позики на які вона посилається, які б підтверджували, що саме нею як підприємцем здійснюється сплата заборгованості, а тому доводи апелянта щодо ненадання оцінки судом першої інстанції її доходам є необгрунтованими, оскільки вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам придбання майна, джерелам грошових коштів на придбання спірного майна та доказам, які були надані в підтвердження позиції сторін.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо наявності підстав для задоволення вимог первісного позивача та відмову у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви, справедливо, в межах заявлених позовних вимог, розподіливши між сторонами порівну спільне майно. Проте, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 свідчать про незгоду з розподілом майна, яке в подальшому вона одноосібно відчужила на користь третіх осіб без згоди ОСОБА_2 .
Також, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Гілден Фінанс».
Так, як вище встановлено ТОВ «ТОВ «Гілден Фінанс» як особа, яка не брала участі у справі звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду з посиланням на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно дослідив обставини справи, чим порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення.
Головним аргументом звернення є те, що товариство набуло право власності на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, на підставі мирової угоди від 17 квітня 2024 року, яка була затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва, отже оспорюване рішення суду стосується та впливає безпосередньо на право власності апелянта.
Разом з цим, вбачається, що у грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
ТОВ «Гілден Фінанс» ставши новим кредитодавцем за Договорами позики, звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у березні 2024 року, тобто після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом.
Під час розгляду апеляційного провадження, встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 15 тавня 2024 року про затвердження мирової угоди у справі №910/3425/24 було скасовано. 
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» від 17 квітня 2024 року про затвердження мирової угоди, відмовлено.
Матеріали справи №910/3425/24 скеровано до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.
Відтак, вбачається, що права товариства щодо реалізації своїх прав, як сторони Договору позики не є порушеними рішеням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року, оскільки у даній справі вирішувалось питання щодо належності нерухомого майна до об`єкту спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає розподілу між ОСОБА_2 та ОСОБА_17 .
Крім того, колегія суддів вважає, що результати розгляду вказаної справи вподальшому чітко визначать порядок захисту прав товариства, які мають реалізовуватись в рамках іншого провадження та у інший спосіб захисту прав, а тому доводи апеляційної скарги не приймаються, оскільки відносно товариства в рамках даної справи не створюються жодних правових наслідків.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про свободи, інтереси та (або) обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс».
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Подібний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи та оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані докази, колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням права, свободи, інтереси та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс», як особи, яка не брала участі у справі не порушено, отже, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, а тому доводи представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бекірова С.Н. щодо клопотання про закриття апеляційного провадження заслуговують на увагу.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року - залишити без змін.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілден Фінанс» поданою представницею - адвокаткою Онишко Вікторію Михайлівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року - закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 23 червня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова