Справа № 344/17068/25 
Провадження № 22-ц/4808/926/26 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Перцович Надії Василівни на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року, ухвалене судом у складі головуючої судді Пастернак І. А. у м. Івано-Франківськ,у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
у с т а н о в и в:
26 вересня 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
Позов мотивувала тим, що 25.06.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, у шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивач зазначала, що останнім часом відносини між сторонами поступово погіршились, у результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки.
На її переконання можливості зберегти сім`ю вже немає, подружні відносини фактично припинились, спільне господарство не ведуть. Вважала, що примирення між сторонами є неможливим.
Просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 25.06.2011 року виконкомом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №10.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області заочним рішенням від 22 січня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнив.
Шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований 25.06.2011 року виконкомом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про що складено відповідний актовий запис №10 розірвано.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 грн витрат по оплаті судового збору.
Івано-Франківський міський суд ухвалою від 10 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перцович Н.В,. про перегляд заочного рішення у цивільній справі №344/17068/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишив без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Перцович Н.В. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що про розгляд даної справи відповідачу не було відомо, оскільки він з 2019 року живе і працює в Канаді. Вказує, що позивач теж жодним чином не повідомила відповідача, що подала позов про розірвання шлюбу, що є поважною причиною неявки в судове засідання і неподання відзиву на позовну заяву.
Зазначає, що позивач ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також періодично проживали з відповідачем в Канаді. Перший раз вони приїхали 26.11.2022 року і повернулись в Україну 08.07.2024 року, наступного разу приїхали 29.11.2024 року і повернулись в Україну 05.06.2025 року. Відповідач стверджує, що всі разом проживали як одна сім`я, питання про розірвання шлюбу не піднімалося.
Вказує, що відповідач бажає зберегти сім`ю і заперечує проти розірвання шлюбу, вважає, що є шанс зберегти сім`ю, тому що діти повинні жити в повноцінній сім`ї з батьками.
Стверджує, що враховуючи заперечення проти розірвання шлюбу, наявність двох неповнолітніх дітей, причини, зазначені в позовній заяві позивачем, не дають підстав уважати, що примирення між подружжям неможливо, вжиття заходів щодо примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства.
Подаючи заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції, мав на меті отримання строку на примирення, який був би використаний для того, щоб сторони зрозуміли чи можуть вони зберегти шлюб і сім`ю.
Просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивачки адвокат Якубовський О.О. подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що основним мотивом апеляційної скарги є відсутність у відповідача часу на примирення із позивачкою. Однак, такі доводи є неспроможними, оскільки відповідач постійно проживає за кордоном (у Канаді), та повертатись в Україну не планує, позивачка ж проживає в Україні. Зазначає, що провадження у справі тривало з 01.10.2025 року по 22.01.2026 року, тобто понад 3,5 місяців. Протягом цього періоду, а також станом на час перегляду заочного рішення (10.03.2026) та апеляційного провадження сторони не примирились, а додані відповідачем до апеляційної скарги докази не свідчать про вжиття ним будь-яких заходів для примирення із позивачкою протягом жовтня 2025 року – квітня 2026 року.
Зазначає, що наявність шлюбу відповідачу потрібно не для реальних сімейних відносин, а для певних соціальних пільг, на які він має право у Канаді у разі перебування у шлюбі. 
Сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Наявність шлюбу за таких обставин має негативний вплив на психоемоційний стан позивачки. Вона наполягає на неможливості збереження сім`ї, оскільки шлюб суперечить її інтересам.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розгляд справи проводити без його участі.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Перцович Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення позивачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд установив, що згідно з свідоцтвом про шлюб від 25.06.2011, виданим Отинійською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 25.06.2011 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №10. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини « ОСОБА_6 » (а.с.4).
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).
Звертаючись з позовом, позивач стверджувала, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу є неможливим, примирення не бажає, тому такий шлюб зберігати не доцільно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивачка зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є відсутність шлюбних відносин, той факт, що подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде, шлюб існує формально свідчить, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає.
Встановивши, що позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи колегія суддів відхиляє з огляду на те, що судом першої інстанції було належним чином повідомлено відповідача про розгляд даної справи у суді. Як установлено з матеріалів справи суд першої інстанції направляв на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви, отримання вказаних документів підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16-17). Окрім того ОСОБА_1 також було отримано судову повістку про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.26)
Враховуючи наведене, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.
Також відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції сторонам не було надано строк для примирення.
Щодо вказаних доводів, як установлено з матеріалів справи, колегія суддів зазначає, що вільна згода позивачки на перебування в шлюбі відсутня. У суді першої інстанції сторона позивача наполягала на задоволенні позову про розірвання шлюбу, заперечуючи можливість примирення сторін.
Згідно зі статтею 111СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї виявилось неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яку неможливо примусити перебувати у шлюбі поза її волею.
Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.
Справа перебувала у провадженні суду з жовтня 2025 року. За цей період відповідач не зробив жодних кроків для укріплення сімейних стосунків. Як пояснила представник відповідача колегії суддів, ОСОБА_1 з 2019 року постійно проживає за кордоном. Його сподівання зберегти сім`ю пов`язані виключно з можливою згодою позивачки приїхати до нього з дітьми на літній відпочинок в Канаду, де він зможе переконати її відмовитися від розлучення. Разом з тим позивачка в суді апеляційної інстанцій категорично відмовилася від примирення і будь-яких відстрочень розірвання шлюбу, наполягала на власних позовних вимогах. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскарженого рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, зводяться до незгоди із результатом вирішення позову. Однак рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржене рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, а відтак відсутні підстави для застосування положень частини 3 статті 376 ЦПК України, і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Доказів, які б свідчили про фактичне збереження шлюбних відносин та неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Перцович Надії Василівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
Л.В. Василишин