Справа № 466/6079/25
Провадження № 2/466/422/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

“05“ травня 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої – судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.
учасники справи
секретар ГУРАШ М.В.
представник позивача СИТНИК С.О.
законний представник позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), опікуном якого є ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), від імені якого діє адвокат Попадинець Мар`яна Ігорівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,
в с т а н о в и в :
26.06.2025 позивач звернувся в суд із позовом, в якому просив виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину в житловому будинку під літ. «А’’-1», тамбур літ. «а’’’», тамбур літ. «а’», загальною площею 77,3кв.м, з яких житлова 41,9кв.м, що складається з тамбура, площею 2,6кв.м (літ.3-1); кухні, площею 9,1кв.м., (літ.3-2); коридору площею 3,6кв.м (літ.3-3); ванни площею 2,5кв.м (літ.3-4); житлової кімнати, площею 23,9кв.м (літ. 3-5); житлової кімнати, площею 18,0кв.м (літ. 3-6) та комірки, площею 17,6кв.м (літ. 1) за адресою: АДРЕСА_3 .
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою від 02.07.2025р. у справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою від 12.01.2026р. закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.
Відповідачі у справі ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) будучи належним чином повідомленими про дату час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи, до суду жодного разу не з`явились, відзиву, будь-яких заяв та клопотань по суті справи від відповідачів не надходило. 
Опікун позивача та його представник не заперечували щодо розгляду даної справи та постановлення заочного рішення, у зв`язку з чим судом вирішено за можливе розглянути дану справу та постановити заочне рішення.
15.04.2026р. від представника позивача до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої позивач відмовився від двох позовних вимог, а саме: виділити частку в натурі та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . 
Просив залишити та розглянути одну позовну вимогу - визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину в житловому будинку під літ. «А’’-1», тамбур літ. «а’’’», тамбур літ. «а’», загальною площею 77,3кв.м, з яких житлова 41,9кв.м, що складається з тамбура, площею 2,6кв.м (літ.3-1); кухні, площею 9,1кв.м., (літ.3-2); коридору площею 3,6кв.м (літ.3-3); ванни площею 2,5кв.м (літ.3-4); житлової кімнати, площею 23,9кв.м (літ. 3-5); житлової кімнати, площею 18,0кв.м (літ. 3-6) та комірки, площею 17,6кв.м (літ. 1) за адресою: АДРЕСА_3 .
Заяву про відмову від частини позовних вимог підтримали в судовому засіданні опікун позивача та представник.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Враховуючи, що відмова від частини позовних вимог це право позивача, заява про відмову від частини позовних вимог підтримана опікуном позивача та його представником в судовому засіданні, суд постановив прийняти таку відмову.
Позовні вимоги опікун позивача та його представник мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником 3/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується дублікатом реєстраційного посвідчення від 11.07.2000.
Право власності на зазначену частку будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, виданого Шостою Львівською державною нотаріальною конторою від 23.05.1968 за реєстраційним №6188 та рішення Шевченківського районного народного суду міста Львова від 01.11.1990.
Будинок АДРЕСА_4 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .
Ще у 80-тих роках позивачем здійснено добудову до зазначеного будинку із дозволу всіх співвласників. Зазначеною добудовою з моменту її встановлення користується виключно позивач, який має окремий вхід до добудови будинку. Відповідачі до прибудови будинку відношення не мають і не користуються, також мають окремі входи до своїх часток будинку.
Враховуючи, що позивач самостійно користується зазначеною прибудовою з 1982 року звернувся із відповідним позовом до суду, для визнання права власності на добудову, оскільки в інший спосіб отримати право власності не може.
Заслухавши вступне слово представників позивача, дослідивши подані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до частини 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення;
Відповідно до ст.375 ЦПК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.5 цієї статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до частини 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
У відповідності до частин 1 та 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову; власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Відповідно до внесених в п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001, змін наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №404 від 09.08.2012 року не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.
Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_4 , який виготовлено 23.08.2005 до складу будинку серед іншого також входять прибудови, які позначені: літ. «А’’-1», тамбур літ. «а’’’», тамбур літ. «а’» загальною площею 77,3кв.м, що складається з тамбура площею 2,6кв.м (літ.3-1), кухні площею 9,1кв.м (літ.3-2), коридору площею 3,6кв.м (літ.3-3), ванни площею 2,5кв.м 9літ.3-4), житлової кімнати площею 23,9кв.м (літ.3-5), житлової кімнати площею 18,0кв.м (літ.3-6) та комірки площею 17,6кв.м (літ.І).
Дана прибудова згідно довідки ОКП «БТІ та ЕО» №2/1129 від 14.04.2025, наявної в матеріалах справи була побудована в 1982 році.
Судом встановлено, що позивач через свого опікуна 04.09.2024 звертався до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівської області Тракало Оксани Богданівни, із заявою про реєстрацію права власності на добудову. Причиною відмову у реєстрації права власності на добудову серед іншого було відсутність згоди співвласників будинку.
Як пояснив в судовому засіданні опікун позивача, отримати таку згоду від співвласників вона немає можливості через погіршення стосунків, що унеможливлює його реєстрацію і оформлення права власності.
На переконання суду реконструкція будинку з добудовою була проведена позивачем до 1982 року, за фактичної згоди співвласників будинку.
Суд вважає, що права відповідачів, як співвласників житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 не порушені, оскільки вони прибудовою не користуються, мають окремі входи до своєї частини будинку.
Позивач проживає у добудові реконструйовано будинку з 1982 року, з того часу відповідачі у справі ніяким чином не оспорювали право позивача на проведену добудову, в той же час, частка позивача в будинку складає 3/50 частки від всього будинку.
У відповідності до частини 3 статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житлову прибудову літ. «А’’-1», тамбур літ. «а’’’», тамбур літ. «а’» загальною площею 77,3кв.м, що складається з тамбура площею 2,6кв.м (літ.3-1), кухні площею 9,1кв.м (літ.3-2), коридору площею 3,6кв.м (літ.3-3), ванни площею 2,5кв.м 9літ.3-4), житлової кімнати площею 23,9кв.м (літ.3-5), житлової кімнати площею 18,0кв.м (літ.3-6) та комірки площею 17,6кв.м (літ.І) в житловому будинку АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2026р.
  Суддя	  	 Н.  Л.  Луців-Шумська