ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/21228/25 пров. № А/857/10838/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року про залишення позову без розгляду (головуючий суддя Кузан Р.І., м. Львів) у справі № 380/21228/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» до Львівської митниці про скасування рішення, 

в с т а н о в и в :

ТОВ “АДАМАНТІКА” звернулось до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості № UА209000/2024/100524/2 від 16.10.2024 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/003320 від 16.10.2024. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Зазначає, що оскаржуване рішення №UA209000/2024/10524/2 та картка відмови №UA209230/2024/003320 отримані позивачем 16.10.2024, що не заперечується позивачем, тому останнім днем шестимісячного строку, протягом якого особа мала б звернутися до суду, є 16.04.2025. Вказує, що позов подано 22.10.2025, тобто з пропуском встановленого КАС України строку звернення до суду. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску.
17.12.2025 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, яку мотивує тим, що пропуск строку виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо надсилання тексту рішення у повному обсязі та потребі у вжитті заходів, спрямованих на отримання такого рішення позивачем. 
На підставі частин 3, 4 статті 123 КАС України Львівський окружний адміністративний суд 19.01.2026 залишив позов без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду через неповажність зазначених у позовній заяві підстав для його поновлення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Рішення про коригування митної вартості № UА209000/2024/100524/2 було надіслане позивачу не у повному обсязі. Зазначає, що надсилання повного тексту рішення у форматі, який встановлений чинним законодавством, є безпосереднім обов`язком саме відповідача як контролюючого органу. Для отримання повного тексту оскаржуваного рішення та встановлення усіх обставин представник позивача в квітні 2025 року звернувся з адвокатським запитом та 22.04.2025 отримав на електронну адресу повний текст оскаржуваного рішення. Відтак, вважає, що датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є день, що йде за днем одержання адвокатом відповіді на адвокатський запит - 23 квітня 2025 року.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що причини пропуску строку звернення, зазначені позивачем, є неповажними, оскільки оскаржувані рішення були отримані позивачем в день їх прийняття (16.10.2024), однак позов про їх скасування поданий 22.10.2025, тобто з пропуском встановленого шестимісячного КАС України строку звернення до суду. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів при наданні оцінки законності та обгрунтованості ухвали про залишення позову без розгляду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Відповідно до ч.ч. 13-15 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно частини 4 статті 123 цього Кодексу, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19.
Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є Рішення про коригування митної вартості № UА209000/2024/100524/2 та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/003320, які винесені 16.10.2024.
Не є спірною та обставина, що оскаржувані рішення отримані позивачем в день їх прийняття.
Апелянт у апеляційній скарзі покликається на те, що пропуск строку виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо надсилання тексту рішення у повному обсязі.
Колегія суддів зауважує, що позивач про порушення своїх прав дізнався в момент отримання оскаржуваних рішень, тобто 16.10.2024, однак з позовом до суду звернувся 22.10.2025, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку звернення до суду.
Звернення адвоката про отримання оскаржуваного рішення в належній редакції в квітні 2025 року не є поважною підставою пропуску строку та не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
Крім того, договір про надання правничої допомоги №11/111/24 позивач уклав з адвокатом Феделешем Е.М. 11.11.2024.
Апеляційний суд наголошує, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Крім того, як слушно зауважено судом першої інстанції, що до поданої після коригування митної вартості митної декларації від 14.10.2024 №24UA209230095581U0 декларантом позивача долучено примірник оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №UА209000/2024/100524/2 від 16.10.2024, про що вказано в графі 44 митної декларації. Тобто, повний текст оскаржуваного рішення отримано позивачем в день його прийняття.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач про порушення своїх прав, за захистом яких звернувся до суду 22.10.2025, був обізнаний ще 16.10.2024, позивачем цих обставин не спростовано, відтак позовна заява подана до суду поза межами шестимісячного строку звернення до суду.
При цьому слід зазначити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється “право на суд”, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати “вирішення” спору судом (рішення у справі “Kutic v. Croatia”, заява №48778/99).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року про залишення позову без розгляду у справі № 380/21228/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом 30 днів. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш