ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року	справа № 380/16917/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування припису, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради (далі – відповідач, Інспекція) з вимогою скасувати виданий ОСОБА_1 припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил від 05.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний припис є протиправним, оскільки ОСОБА_1 заперечує факт проведення реконструкції нежитлового приміщення. Впродовж 2024– 2025 років позивачем самостійно проводилися лише внутрішні ремонтні роботи у зазначеному нежитловому приміщенні у зв`язку з виходом з ладу зливної системи стічної каналізації. Жодних робіт, які б могли кваліфікуватися як реконструкція у розумінні ДБН А.2.2-3:2014, позивач не проводив. Стверджує, що згідно з даними довідки ОКП «БТІ та ЕО» від 04.03.2025 № 886 та матеріалів інвентаризаційної справи, підвальні приміщення під нежитловим приміщенням позивача існували ще з 1946 року і були позначені як «погріб» у генеральному плані (схемі) від 18.04.1946. Відповідно, влаштування додаткових приміщень на рівні підвального поверху позивачем не здійснювалося, оскільки вони існували ще до набуття позивачем права власності на приміщення. Вказав, що припис від 21.02.2025 не містить конкретних заходів, які позивач повинен вчинити для усунення порушення. Відповідно до типової форми припису (Додаток 3 до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 № 240) після опису суті порушення має зазначатися: «З метою усунення виявлених порушень ВИМАГАЮ: надалі зазначено, що слід вказати (щодо усунення порушень із зазначенням терміну виконання)». Натомість у приписі від 21.02.2025 не зазначено, яких саме заходів слід вжити відповідачу для усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. На думку позивача, оскаржуваний припис від 05.06.2025 зобов`язує позивача привести нежитлове приміщення до «попереднього стану, який існував до проведеної реконструкції», однак жодних конкретних даних про те, до якого саме стану слід привести нежитлове приміщення, у приписі не зазначено. Зауважує, що він звернувся до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України (далі – Львівський НДІСЕ) з заявою про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення характеру проведених будівельних робіт і за результатом такого звернення складено висновок експертів № 4002-Е, відповідно до якого роботи, зазначені у постанові ДАБІ № 12-а від 13.03.2025, що проводилися у будинку на АДРЕСА_1 не є реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва. Тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 25.08.2025 та копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами електронного зв`язку за допомогою сервісу «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідач станом день розгляду справи не скористався, тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та встановив таке.
30.12.2013 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15694630; нежитлове приміщення загальною площею 48,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 28.12.2013 р.
Відповідно до технічного паспорту (інвентарний номер 889, реєстровий номер 7716) на приватизовані приміщення № 14-1, 14-2, 14-3, 14-4 будинку АДРЕСА_1 , виданого Львівським обласним БТІ, складеного 01.12.1999 (станом на 24.07.1989): приміщення розташоване на 1 поверсі трьох поверхового будинку; загальна площа – 48,9 мІ; приміщення обладнане підвалом, вхід до якого здійснюється через сходи з приміщення під літ. « 14-2» площею 8,9 кв.м. Отже, підвал як складова частина приміщення був зафіксований ще у 1989 році.
04.03.2025 Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано довідку № 886 ОСОБА_1 , згідно якої встановлено, що згідно даних інвентаризаційної справи під приміщеннями, позначеними на плані 14-1 по 14-5 в будинку АДРЕСА_1 під літ. «А-1» розміщені підвальні приміщення, які раніше були позначені як «погріб».
Відповідно до даних технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 37044) на групу нежитлових приміщень розташованих по АДРЕСА_1 , виданого Львівським обласним БТІ, складеного станом на 17.03.2025, під нежитловими приміщеннями розташовані підвальні приміщення.
Згідно з наданою на дослідження інвентаризаційної справи на будівлі по АДРЕСА_1 , а саме Генерального плану (Схеми) від 18.04.1946, погріб під досліджуваними приміщеннями розташовувався ще з 1946 року під усією будівлею.
21.02.2025 під час проведення позапланової перевірки посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю складено Акт № 9-пп та видано ОСОБА_1 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил від 21.02.2025.
13.03.2025 Інспекцією складено постанову № 12-а по справі про адміністративне правопорушення (далі – постанова ДАБІ).
05.06.2025 під час проведення позапланової перевірки посадовими особами Інспекції складено Акт № 52-пп та видано ОСОБА_1 оскаржуваний припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил від 05.06.2025 (далі – оскаржуваний припис).
20.10.2025 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України складено висновок експертів № 4002-Е за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи. Висновок підготовлений для подання до Сихівського районного суду м. Львова та долучення до матеріалів цивільної справи № 466/2774/25.
Зазначений висновок підготовлений судовими експертами ОСОБА_2 і Хмілем Володимиром Руслановичем, які повідомлені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Відповідно до висновку експертів № 4002-Е від 20.10.2025 на вирішення будівельно-технічної експертизи поставлено питання: «Чи є роботи, зазначені у постанові ДАБІ №12а від 13.03.2025, що проводились у будинку на АДРЕСА_1 (РНОНМ: 259592846101) реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів?»
При проведенні дослідження експерти використали такі нормативні акти: ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Змінами № 1, № 2 та Поправкою до Зміни № 2; Лист від 30.04.2003 р. N 7/7-401 Державного комітету України з будівництва та архітектури «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів»; «Методичні рекомендації по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» [10.6.02].
Судові експерти здійснили огляд об`єкта дослідження за адресою: вул. Костюшка, 16, м. Львів 10.10.2025 в присутності замовника експертизи ОСОБА_1 , а також ознайомилися з наданою документацією.
За результатами дослідження встановлено, що відповідно до ДБН А.2.2-3:2014 «реконструкція» – це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо). Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин.
Експерти встановили, що реконструкція нежитлового приміщення з влаштуванням додаткових приміщень на рівні підвального поверху фактично на об`єкті не проводилась, так як такі існували ще з 1946 р. під усією будівлею, що підтверджується вищенаведеним дослідженням, копіями інвентаризаційної справи на будівлю з 1946 р. та довідкою ОКП «БТІ та ЕО» № 886 від 04.03.2025 р.
Щодо влаштування віконного отвору у приміщеннях під літ. « 14-4», що зазначено в постанові ДАБІ №12-а від 13.03.2025, експертами встановлено, що даний оконний отвір не відноситься до реконструкції, так як згідно ДБН А.2.2-3:2014, реконструкція передбачає зміну геометричних розмірів будівлі чи її функціонального призначення, чого фактично на досліджуваному об`єкті не проводилось. Крім того, дані з фотофіксації фасаду будинку по АДРЕСА_1 з різних років свідчать, що заміна віконного прорізу в ході ремонту у 2024 році не проводилась.
Синтезуючий розділ висновку містить висновок про те, що: «Роботи, зазначені у постанові ДАБІ №12-а від 13.03.2025, що проводились у будинку на АДРЕСА_1 (РНОНМ: 259592846101) не є реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва».
Суд вважає вказаний висновок експертів належним, допустимим і достовірним доказом у справі, оскільки він підготовлений атестованими судовими експертами відповідної спеціальності (10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів»), які попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, дослідження проведено на підставі ознайомлення з наданою документацією, візуального обстеження та контрольних обмірів об`єкта. Висновок ґрунтується на нормах діючого законодавства та будівельних нормах і правилах.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.04.2024 у справі № 420/5521/19 в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Згідно з підпунктом «а» пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
Пунктом 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 (далі – Порядок № 553) встановлено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 № 240 затверджено форму припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил згідно з додатком 3. Відповідно до типової форми припису, після осмислення суті порушення зазначається: «З метою усунення виявлених порушень ВИМАГАЮ: надалі зазначено, що слід вказати (щодо усунення порушень із зазначенням терміну виконання)».
Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2021 року у справі № 160/9416/18 (провадження № К/9901/3876/20) сформулював такий правовий висновок: «Спонукання замовника будівництва самостійно визначити на підставі перелічених у приписі норм законодавства, які саме заходи слід вжити для усунення та яких саме порушень, тобто самостійно визначити, в чому полягає порушення, у свою чергу може призвести до нового можливого порушення чинного законодавства. Припис є актом індивідуальної дії і зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення, яка міститься в цьому приписі, свідчить про встановлення конкретного порушення та визначення імперативного обов`язкового способу його усунення». Верховний Суд підкреслив: «Суди неодноразово зауважували про те, що такі приписи не повинні носити загального характеру, а мають містити конкретну категоричну вимогу того, що приписується зробити підконтрольному суб`єкту для усунення конкретних порушень законодавства. Вимоги припису мають бути чіткими, а можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), якого слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень».
Верховний Суд у постанові від 16.02.2022 у справі № 522/19633/21 (провадження № 5-того Апеляційного адміністративного суду) також виснував: «Розглядаючи спори щодо оскарження подібних приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю, суди неодноразово зауважували про те, що такі приписи не повинні носити загального характеру, а мають містити конкретну категоричну вимогу того, що приписується (вимагається) зробити підконтрольному суб`єкту для усунення конкретних порушень законодавства».
Верховний Суд у постанові від 29.05.2020 у справі № 742/1756/17 встановив: «Припис є актом індивідуальної дії і повинен містити перелік конкретних заходів щодо усунення порушень. Відсутність у приписі конкретизованих вимог щодо усунення порушень є підставою для визнання його протиправним та скасування».
Зазначені правові позиції Верховного Суду суд враховує при вирішенні цієї справи.
Матеріали справи свідчать, що фактичної реконструкції нежитлового приміщення позивачем не здійснювалося. Підвальні приміщення під приміщенням позивача існували ще з 1946 року і були задокументовані в інвентаризаційній справі на будівлю. Технічний паспорт від 01.12.1999 (складений станом на 24.07.1989) підтверджує наявність підвалу як складової частини приміщення. Нова інвентаризація від 17.03.2025 також зафіксувала наявність підвальних приміщень. Усе це підтверджено висновком судових експертів № 4002-Е від 20.10.2025, який є достовірним доказом у справі. Відповідно до ДБН А.2.2-3:2014 реконструкція передбачає зміну геометричних розмірів об`єкта будівництва та/або його функціонального призначення, чого позивач не здійснював. Робота з усунення наслідків затоплення та виходу з ладу каналізаційних систем є ремонтом, а не реконструкцією.
Відповідно до встановлених судом обставин, припис від 21.02.2025 не містив конкретних заходів щодо усунення виявленого порушення: у ньому лише зазначено вимогу «усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зазначених у даному приписі» без конкретизації, що саме і яким способом слід зробити позивачу. Такий припис є дефектним за змістом та не міг слугувати підставою для констатації «невиконання» його вимог у подальшому. 
Як наслідок, оскаржуваний припис від 05.06.2025, підставою для видачі якого слугувало невиконання первісного дефектного припису, також є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.05.2020 у справі № 742/1756/17, від 16.09.2021 у справі № 160/9416/18 та від 16.02.2022 у справі № 522/19633/21.
Оскаржуваний припис від 05.06.2025 містить вимогу «привести нежитлове приміщення до попереднього стану, який існував до проведеної реконструкції», проте: (а) жодної реконструкції позивачем не проводилося, що підтверджено висновком судових експертів; жодних конкретних даних про те, до якого саме стану та яким чином слід привести приміщення, у приписі не зазначено. 
Таким чином, вимога припису є невизначеною, нездійсненною та порушує принцип правової визначеності, гарантований статтею 8 Конституції України. Як встановив Верховний Суд у постанові від 16.09.2021 у справі № 160/9416/18, вимоги припису мають бути чіткими, а можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу, якого слід вжити для усунення порушень.
Суд зазначає, що оскаржуваний припис від 05.06.2025 не відповідає вимогам типової форми припису, затвердженої наказом Мінрегіонбуду від 15.05.2012 № 240, в частині відсутності конкретних заходів щодо усунення виявлених порушень.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуваний припис від 05.06.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8– 10, 13, 14, 72– 77, 90, 139, 241– 246, 250, 255, 262 КАС України, суд, –
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил від 05.06.2025, виданий ОСОБА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради (код ЄДРПОУ 40181003) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI “Прикінцевих положень” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.