Справа № 420/16693/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить визнати протиправними дії щодо відкриття виконавчого провадження, не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, не направлення документів виконавчого провадження на електронну пошту та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Мазур Вікторії Володимирівни Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № НОМЕР_3 від 26.05.2026 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач, дізнавшись про наявність виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3, в якому є боржником, звернувся до відповідача із заявою, в якій просив винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та направити копії постанови про відкриття виконавчого провадження та всіх інших документів ВП № НОМЕР_3 на електронну адресу. Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена протиправно, оскільки в ній вказано помилковий код ЄДРПОУ стягувача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є юридичною особою та відповідно не має коду ЄДРПОУ. Таким чином, оскільки виконавчий документ як і постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам закону (не містить інформації щодо стягувача, коду ЄДРПОУ та містять недостовірні відомості), на їх підставі не може бути відкрито виконавче провадження, а також вчинятись виконавчі дії. На підставі наведеного, позивач стверджує, що відповідач мав би винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Також зазначає, що відповідач не надіслав документи виконавчого провадження на електронну пошту позивача, позбавивши останнього права на захист. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою від 08.06.2026 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.
Ухвалою від 15.06.2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 01.07.2026 р. на 11:00 год.
26.06.2026 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що державний виконавець не наділений повноваженнями щодо перевірки законності рішення, яке набрало чинності та подане на примусове виконання, а також щодо встановлення правильності відомостей, зазначених у виконавчому документі органом, який його видав. Під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевіряє наявність формальних підстав для прийняття документа до виконання та не здійснює контроль за діяльністю органу, який видав виконавчий документ. Твердження позивача щодо статусу стягувача та правильності зазначення його реквізитів фактично стосуються змісту виконавчого документа та дій органу, який його видав, а не дій державного виконавця. Крім того, постанова №303, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 06.02.2026 р. містить гербову печатку органу із зазначенням Коду 09723838. На момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження підстави, передбачені законом для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання або для відмови у відкритті виконавчого провадження, були відсутні. Таким чином державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження та не мав законних підстав для прийняття іншого рішення. Позивачем подано до відділу заяву від 28.05.2026 р., де в прохальній частині зазначено винесення постанови про відмову у відкритті ВП на підставі п.2, 6 ч.1 ст.26 Закону. Зазначені в заяві положення не є підставами для винесення постанови про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. Повідомляє, що постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 від 26.05.2026 р. направлена сторонам, що підтверджується реєстром відправлення п/п №9, трек номер R067188876924. Вищевказане поштове відправлення повернено у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Крім того, боржником ОСОБА_1 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4, про що свідчить особистий підпис про отримання 28.05.2026 р. Також вказує, що заява позивача підлягала розгляду у встановленому законом порядку. Не направлення окремих документів електронною поштою не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки не впливає на її законність та обґрунтованість на момент винесення. Крім того, державним виконавцем направлено відповідь на заяву від 28.05.2026 р., що підтверджується реєстром відправлення п/п №6, трек номер R067208697185, та додатково скеровано відповідь на вищевказану заяву на електронну адресу боржника, зазначену в його заяві. На підставі наведеного, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.
30.06.2026 р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти наведених в ньому доводів та аргументів.
01.07.2026 р. від представника позивача надійшла заява, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином. 
Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 9 ст.205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що постановою від 06.02.2026 р. № 303 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.201 Кодексу про адміністративні правопорушення, складеною ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Згідно цієї постанови: на підставі ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення буде стягнуто у подвійному розмірі 34000 грн. Постанова може бути оскаржена відповідно до ст.287-289 КУпАП у вищому органі або до відповідного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили 17.02.2026 р. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців.
26.05.2026 р. головним державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мазур В.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 за виконавчим документом: постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.02.2026 р. № 303. 
Копію постанови 26.05.2026 р. позивачу направлено за адресою проживання, що підтверджена реєстром відправлення п/п №9, трек номер R067188876924, та вручено особисто позивачу 28.05.2025 р.
26.05.2026 р. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 відповідачем також винесено: постанову про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
28.05.2026 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив: винести постанову про відмову у відкритті ВП на підставі п.2, 6 ч.1 ст.26 ЗУ "Про виконавче провадження"; направити копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копію виконавчого документа та всіх документів ВП НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_6 ".
Листом від 20.06.2026 р. № 100075 відповідач повідомив позивача про те, що постанова №303, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 06.02.2026 р. містить гербову печатку органу із зазначенням Коду 09723838. Зазначені в заяві положення п.2, 6 ч.1 ст.26 Закону не є підставами для винесення постанови про повернення виконавчого документу без прийняття по виконання. Поряд з цим повідомляє, що боржником ОСОБА_1 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4, про що свідчить особистий підпис про отримання 28.05.2026 р.
Вказаний лист направлено на електронну адресу позивача, а також за місцем його проживання, що підтверджено реєстром відправлення п/п №6, трек номер R067208697185.
Вважаючи дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження, не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, не направлення документів виконавчого провадження на електронну пошту протиправними, а також протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За ст.3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 3-1) спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот, що генерується за допомогою програмно-технічних засобів Реєстру аграрних нот виключно для звернення стягнення за аграрною нотою; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень; 10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами; 11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.
При цьому, виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним ч.1,3 ст.4 Закону № 1404-VIII та містити: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші відомості (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, реквізити електронних гаманців боржника, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), що видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
За ч.5 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав виконавчий документ, заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону або заяву про поновлення виконавчого провадження відповідно до статті 37-1 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди; 13) виконавчий документ, щодо якого подано заяву про примусове виконання, перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби, у приватного виконавця. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок
Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами ч.1,5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Виключні підстави для закінчення виконавчого провадження визначено у ст.39 Закону № 1404-VIII. 
Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2026 р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.
Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки остання винесена на підставі виконавчого документу, що містить помилковий код ЄДРПОУ стягувача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є юридичною особою та відповідно не має коду ЄДРПОУ. 
Суд відхиляє наведені доводи та зазначає, що приписами Закону № 1404-VIII не передбачено механізму винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зокрема й після його фактичного відкриття. Даний нормативно-правовий акт визначив для виконавця можливість у чітко визначених випадках повертати виконавчий документ без виконання на початковому етапі виконавчого провадження, а також закінчувати його за наявності нормативно-визначених підстав.
Суд зазначає, що виконавець під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження наділений виключно повноваженнями щодо перевірки формальної відповідності виконавчого документа встановленим законом вимогам. Примусове виконання рішень базується на чіткому розмежуванні компетенції: орган, який видав виконавчий документ, відповідає за його змістовну та правову суть, тоді як органи державної виконавчої служби забезпечують безпосередню реалізацію закладеного в ньому веління. Державний виконавець не володіє функціями щодо перевірки правомірно сформованого та чинного акту іншого уповноваженого органу, а також не має права піддавати сумніву достовірність реквізитів, внесених туди суб`єктом видачі.
Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що постанова № 303 від 06.02.2026 р., видана ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить відбиток гербової печатки із чітким зазначенням ідентифікаційного коду НОМЕР_1 . Відповідно до правової природи ІНФОРМАЦІЯ_7, які є органами військового управління, наявність у них відповідного коду чи підпорядкування в межах єдиної структури Міністерства оборони України забезпечує їхню правосуб`єктність у відносинах публічно-правового характеру, зокрема й у сфері притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Отже, виконавець, отримавши документ із наявними формальними реквізитами (назва, дата, підпис, печатка, ідентифікаційні дані), не мав жодних правових підстав, передбачених ч.5 ст.4 Закону № 1404-VIII, для повернення такого документа без прийняття до виконання. Відтак, будь-які сумніви боржника щодо статусу стягувача або правильності відображення його ідентифікаторів у виконавчому документі мають вирішуватися шляхом оскарження безпосередньо самого акту про накладення адміністративного стягнення, а не дій виконавця, які є суто похідними.
Щодо аргументів позивача про не направлення документів на його електронну адресу, суд зазначає, що вказані обставини не можуть слугувати самостійною підставою для скасування правомірно винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження. Законність індивідуального акту суб`єкта владних повноважень оцінюється судом на момент його прийняття. Подальші процедурні дії виконавця щодо комунікації із сторонами провадження, не нівелюють правомірність самого факту відкриття виконавчого провадження.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача через не направлення копій матеріалів виконавчого провадження на електронну адресу позивача, суд зазначає таке.
Пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. 
За ч.1 ст.19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавець чітко розмежовує обов`язок виконавця щодо направлення визначених законом процесуальних документів (зокрема, постанов) та обов`язок щодо забезпечення права сторін на ознайомлення з іншими матеріалами виконавчого провадження.
Зміст вищевказаних норм регламентує право сторін ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії, чому кореспондує обов`язок державного виконавця надати можливість для такої реалізації. Водночас положення Закону № 1404-VIII не покладають на виконавця обов`язку самостійно виготовляти копії всіх наявних у матеріалах справи документів та надсилати їх на вимогу сторони, зокрема й електронними засобами зв`язку. Реалізація права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття з них копій є процесуальною ініціативою самого учасника провадження, яка здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема, шляхом безпосереднього візиту до органу ДВС у приймальні години або через використання інструментів доступу до автоматизованої системи.
Крім того, суд наголошує на наявності альтернативних цифрових механізмів реалізації прав боржника. Так, положеннями ст.19 Закону № 1404-VIII закріплено право сторін на доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження. Відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження від 05.08.2016 р. № 2432/5, сторони мають цілодобовий безперешкодний доступ до всіх документів виконавчого провадження в електронному вигляді за допомогою відповідного ідентифікатора (коду), який міститься безпосередньо у постанові про відкриття виконавчого провадження. Оскільки судом встановлено факт отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, останній отримав не лише належне сповіщення, а й безпосередній технічний інструмент (ідентифікатор доступу) для ознайомлення з усіма матеріалами провадження у режимі реального часу через вебпортал АСВП. 
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 1404-VIII, постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 26.05.2026 р. винесена правомірно, а підстави для її скасування відсутні. 
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 287 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (65036, м.Одеса, вул.Старицького, буд.10А, код ЄДРПОУ 41405463), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та скасування постанови.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко