Справа № 487/1261/26 
Провадження № 2-а/487/27/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва, у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., представника позивача – Мерзлякова К.С., представника відповідача – Мосінзової С.С., Ахіджанової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2026 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Торопенка Віктора Вікторовича, Департаменту патрульної поліції, подана адвокатом Мерзляковим К.С.
В позовній заяві позивач просить: визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6610477 від 03.02.2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) в особі Управління патрульної поліції в Миколаївський області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, у тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року вказана позовна заява залишена без руху.
02 березня 2026 року надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач зазначає, що надає згоду на заміну відповідача інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Торопенка Віктора Вікторовича на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Миколаївській області та зазначає відповідачами Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департамент патрульної поліції.
Позовна заява обґрунтована тим, що 03 лютого 2026 р. інспектором УПП в Миколаївській області Торопенко В.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 . Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, нібито проїхав перехрестя, що регулюється світлофорним об`єктом, на заборонний жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги пп. 8.7.3 ПДР України. Вказану постанову вважає незаконною, оскільки у постанова не містить інформації про докази вчинення правопорушення, технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, адже такий відеозапис здійснювався та демонструвався ОСОБА_1 . Констатуючи вчинення правопорушення, інспектор не дослідив обставини, передбачені пп. 8.11 ПДР України, а саме: чи міг позивач зупинити транспортний засіб не вдаючись до екстреного гальмування, зокрема з огляду на ожеледицю на дорозі 03.02.2026. Крім того на момент проїзду позивачем перехрестя проспекту Героїв України і вулиці Оберегова горів зелений миготливий сигнал світлофора, що не є заборонним сигналом світлофору, а відповідний жовтий заборонний сигнал світлофору загорівся вже після перетину перехрестя автотранспортним засобом позивача. Також вважає, що інспектор не дотримався вимог закону, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, як вказує ст. 276 КУпАП. Після висловлення заперечень інспектор одразу виніс постанову, без вирішення клопотань, дослідження доказів, також не заслухані особи, які беруть участь у справі. Вважає, що своїми діями інспектор грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано докази з Управління патрульної поліції в Миколаївській області.
09 березня 2026 року надійшла заява представника позивача про долучення доказів.
12 березня 2026 року надійшла заява представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача.
12 березня 2026 року надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, який обґрунтований тим, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом з відеореєстратора з службового транспортного засобу та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора № 248327. На відеозаписі з відеореєстратора службового транспортного засобу зафіксовано, як транспортний засіб здійснює в`їзд на перехрестя на жовтий сигнал світлофора о 21:55:01 та завершує проїзд перехрестя вже на заборонний червоний сигнал світлофора. Після фіксації правопорушення поліцейські негайно здійснюють розворот та розпочинають переслідування вказаного транспортного засобу. При цьому відеозапис не переривається, а транспортний засіб постійно перебуває у полі зору поліцейських та камери службового автомобіля. Переслідування триває до моменту повної зупинки транспортного засобу о 21:55:40, після чого на відеозаписі чітко видно марку транспортного засобу та його державний номерний знак НОМЕР_1 . На відеозаписі з нагрудного відеореєстратора № 248327 об 21:59:00 зафіксовано, як інспектор ознайомлює водія з відеозаписом на якому відображено скоєне ним правопорушення, а саме проїзд на жовтий сигнал світлофора. На відеозаписі з нагрудного відеореєстратора № 248327 починаючи з 21:59:00 зафіксовано початок розгляду справи інспектором, а саме ознайомлення водія з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Права водію було роз`яснено в повній мірі. На відеозаписі з нагрудного відеореєстратора № 248327 об 22:12:05 зафіксовано як позивач в категоричній формі відмовляється від підпису про отримання копії постанови, на що поліцейські чітко зазначили, що в такому разі дана копія буде направлена за адресою фактичного проживання позивача. Під час фіксації адміністративного правопорушення поліцейськими дійсно здійснювалась відеофіксація події за допомогою відеореєстратора, встановленого у службовому транспортному засобі поліції. Вказаний відеозапис був продемонстрований ОСОБА_1 безпосередньо під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Таким чином, позивач був належним чином ознайомлений із доказами, що підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, та мав можливість надати свої пояснення або заперечення. Відсутність у тексті постанови окремого зазначення технічного засобу відеофіксації сама по собі не свідчить про відсутність доказів правопорушення та не є безумовною підставою для скасування постанови, оскільки відповідний відеозапис фактично здійснювався, був використаний під час розгляду справи та доданий відповідачем до матеріалів справи. Окрім того в тексті постанови про адміністративне правопорушення зазначений номер нагрудного відеореєстратора поліцейського. Констатуючи факт проїзду транспортного засобу позивача на заборонний жовтий сигнал світлофора, інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Торопенко В.В. діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до вимог ПДР водій зобов`язаний під час руху обирати безпечну швидкість, враховуючи дорожню обстановку, погодні умови, стан дорожнього покриття та інші фактори, які можуть впливати на безпеку дорожнього руху. Сам позивач у своїй позовній заяві зазначає про наявність ожеледиці на дорозі. Однак саме за таких умов водій зобов`язаний бути особливо уважним та обирати таку швидкість руху, яка б дозволила своєчасно зупинити транспортний засіб перед регульованим перехрестям без застосування екстреного гальмування. Таким чином, з урахуванням погодних умов та стану дорожнього покриття, позивач повинен був завчасно зменшити швидкість руху та бути готовим до зупинки перед перехрестям, яке регулюється світлофорним об`єктом. Натомість позивач продовжив рух та здійснив проїзд перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги ПДР та створив потенційну небезпеку для інших учасників дорожнього руху. Твердження позивача про те, що на момент перетину перехрестя горів зелений миготливий сигнал світлофора, який не є заборонним, спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом з відеореєстратора службового транспортного засобу. Обставина проїзду позивачем перехрестя на заборонний «жовтий» сигнал світлофора зафіксована інспектором патрульної поліції на підставі вимог статті 31, 40 Закону України «Про національну поліцію» за допомогою відеореєстратора, закріпленого в службовому автомобілі поліції. Щодо розгляду справи на місці вчинення правопорушення, представник відповідача зазначає, що на підставі п. 2.3 Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року 5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Інспектором поліції було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку. Зокрема, позивача було ознайомлено з відеодоказами вчинення адміністративного правопорушення, йому були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП, а також надано можливість висловити свої пояснення та заперечення. Після з`ясування всіх необхідних обставин справи інспектором поліції, відповідно до вимог ст.283 та 284 КУпАП, було прийнято рішення про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс Постанову та наклав стягнення. Твердження Позивача щодо наміру понести витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн представник відповідача вважає необґрунтованими та не підтвердженими доказами, що виключає можливість їх стягнення з Відповідача.
17 березня 2026 року надійшло клопотання представника Департаменту патрульної поліції про долучення доказів.
06 квітня 2026 року надійшла заява представника УПП в Миколаївській області про долучення диску з відеозаписом.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав викладених у ньому, надав пояснення аналогічні змісту позову. Додатково пояснив, що саме відповідач повинен довести правомірність свого рішення. Проте у постанові не зазначено технічний відеозапис, яким була здійснена фіксація правопорушення і на який представник відповідача посилається у відзиві. Також у постанові не зазначено місце проживання позивача. З технічного запису не встановлено факту правопорушення та вину позивача. Пояснення поліції не є доказами вчинення позивачем правопорушення. Посилався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та надані докази, суд дійшов такого висновку. 
Судом встановлено, що 03 лютого 2026 року інспектором 2 взводу у роти 4 бат. Управління патрульної поліції в Миколаївській області Торопенко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6610477, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.
Згідно з даною постановою правопорушення полягає в тому, що 03.02.2026 22:00:37 проспект Героїв України/ Оберегова, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2001 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по проспекту Героїв України та в районі перехрестя з вулицею Оберегова, де регулювання руху здійснюється світлофорним об`єктом, проїхав перехрестя, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР– порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Відповідно до 8.7.3 ґ Правил дорожнього руху (далі також ПДР), сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Відповідно до пункту 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Відповідно до п. 8.11. ПДР, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність, серед іншого, за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.
Відповідно до вимог ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ч.2 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. 
Тобто по даній категорії справ протокол не складається взагалі.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.
Таким чином, оскільки КУпАП передбачено право органів Національної поліції розглядати справи передбачені ч.2 ст. 122 КУпАП на місці вчинення правопорушення, відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у даному випадку допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
За такого, в цій частині доводи позивача суд не відхиляє.
Водночас, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
В оскаржуваній постанови є посилання на відеофіксацію на бодікамеру 248327. 
Проте з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з бодікамери поліцейського встановлено, що цей відеозапис починається з розмови поліцейського з позивачем та не містить фіксації події правопорушення.
В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається як на доказ вчинення правопорушення, окрім бодікамери, на відеозапис зі службового транспортного засобу. 
Проте, у спірній постанові відсутні посилання на технічний засіб зі службового транспортного засобу, яким здійснено фіксування правопорушення.
Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. 
За такого, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, такі відеозаписи не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 по справі № 524/9716/16-а.
За таких обставин суд не бере до уваги відеозапис зі службового транспортного засобу.
Інших доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема пояснень свідків, матеріали справи не містять. А зазначений у постанові відеозапис з бодікамери таких відомостей не містить.
Також постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень ст. 77 КАС України покладено на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Суд наголошує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно з ст. 62 Конституції України.
За вказаних вище обставин, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність складення оскаржуваної постанови, а тому, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
Розподіл судових витрат.
У відповідності до положень ст. 132КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частини сьома статті 139 КАС України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 532,48 грн, витрати на професійну правничу допомогу 2000 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 532,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу 2000 грн з Департаменту патрульної поліції, який є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 2, 5-15, 73-77, 90, 139, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови – задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6610477 від 03.02.2026, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУПАП – визнати протиправною та скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 532,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу – 2000 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.
Департаменту патрульної поліції, ЄДРПОУ: 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя: З.М. Сухаревич