УХВАЛА 
01 червня 2026 року
м. Київ
справа № 331/4626/14
провадження № 61-6727ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про заміну сторони у виконавчому документі та видачу дублікату виконавчого документа 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду із заявою, відповідно до якої просило замінити сторону у виконавчому документі № 331/4626/14-ц від 11 травня 2017 року, виданому Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості за кредитним договором № 05П179-К 
від 05 грудня 2005 року у розмірі 151 885,44 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 518,85 грн, на його правонаступника - АТ «Сенс Банк», та видати дублікат вказаного виконавчого листа.
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 
2026 року у задоволенні заяви АТ «Сенс Банк» відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено. Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2026 року скасовано. 
Заяву АТ «Сенс Банк» про заміну сторони у виконавчому документі та видачу дублікату виконавчого документа задоволено.
Замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 331/4625/14-ц, виданому Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 11 травня 2017 року, з ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Сенс Банк».
Видано АТ «Сенс Банк» дублікат виконавчого листа № 331/4626/14-ц 
від 11 травня 2017 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 05П179-К від 05 грудня 2005 року у розмірі 
151 885,44 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 518,85 грн. 
Вирішено питання про судові витрати.
У травні 2026 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_2 , діючи як представник ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року (повний текст постанови складено 
15 квітня 2026 року) у справі № 331/4626/14, яку просить скасувати, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що АТ «Сенс Банк» не надало доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа. Звертає увагу, що державним виконавцем було повернуто виконавчий лист за адресою, вказаною стягувачем у заявах по суті справи, та в поданих державному виконавцю, а також у виконавчому листі.
Доводами касаційної скарги також є те, що факт повернення виконавчого листа на неактуальну адресу стягувача сам по собі не підтверджує його втрату. Вважає, що такими доказами могли би бути письмові документи (акти, листи, повідомлення), одержані за результатами звернення банку чи його представника до поштового відділення з метою проведення перевірки у порядку, встановленому Інструкцією про порядок проведення на підприємствах поштового зв`язку, в їхніх філіалах та структурних підрозділах перевірок за фактами втрати поштових відправлень та нестачі їх вкладення, затвердженої наказом Державного комітету зв`язку України № 14 від 27 січня 1998 року (далі - Інструкція від 27 січня 1998 року № 14).
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); 
(в) факторингу (глава 73 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, підставою для процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.
Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про заміну стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У розглядуваній справі судами встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором 
№ 05П179-К від 05 грудня 2005 року в сумі 151 885,44 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 518,85 грн.
Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист 
№ 331/4626/14-ц (2/331/1402/14), який перебував на виконанні у державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Із відповіді Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 серпня 2025 року № 119100/5 суди встановили, що 30 листопада 2019 року державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно супровідного листа ВДВС від 30 листопада 2019 року копію постанови із оригіналом виконавчого документа надіслано стягувачу за адресою: м. Запоріжжя, 
вул. Олександрівська, 35.
На підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року, затвердженого рішенням Єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року 
№ 5/2019, та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа - Банк», протоколу № 4/2019 від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням Єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.
Згідно Витягу з державного реєстру банків та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 
01 грудня 2022 року AT «Альфа- Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк» і є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви АТ «Сенс Банк» про заміну стягувачана його правонаступника.
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа колегія суддів враховує таке.
У пунктах 53 - 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що: «Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».
Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби може свідчити про те, що його було втрачено (див. постанову Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11).
У розглядуваній справі апеляційний суд встановивши, що виконавчий лист було втрачено під час пересилання з ВДВС стягувачу, за відсутності відомостей про виконання рішення суду, яке набрало законної сили та/або наявність відкритого виконавчого провадження з приводу його виконання, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.
Відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Доводи заявниці про те, що доказом втрати поштового відправлення, в якому ВДВС направив виконавчий лист стягувачу, може бути лише письмовий документ, одержаний зокрема за результатами звернення стягувача до поштового відділення з метою проведення перевірки у порядку, встановленому Інструкцією від 27 січня 1998 року № 14 є помилковими.
В ухвалі від 23 грудня 2020 року у справі № 2-1561/11 (провадження 
№ 61-18882ск20) Верховний Суд вказав, що стягувач має право обґрунтовувати свої вимоги будь-якими доказами, які у розумінні статті 77 ЦПК України є належними, і не зобов`язаний звертатися до підприємства поштового зв`язку із заявою про проведення перевірки втрати поштового відправлення. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, діючи в межах своїх повноважень, оцінив наявні у справі докази та вважав їх достатніми для висновку про втрачу оригіналу виконавчого документу.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування і тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 2, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі № 331/4626/14.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников