Дата документу 30.04.2026 Справа № 337/5227/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/5227/25  Пр. № 22-ц/807/722/26      	Головуючий у 1-й інстанції: Завгородній Є.В.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КОМУНАЛЬНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (надалі – КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР) про стягнення середнього заробітку за час розрахунку

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-9), предмет якого у подальшому змінила (заява а.с. 18-21), уточнивши позовні вимоги в частині середнього заробітку, а саме: просила стягнути з КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР на свою користь середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 07.08.2025 по 11.12.2025 в сумі 119807,87 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач в особі представника зазначала, що з 13 липня 2023 вона працювала на посаді начальника відділу адміністративно-господарського та матеріально-технічного забезпечення КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР. 06.08.2025 року наказом № 49 від 01.08.2025 року вона була звільнена на підставі власної заяви згідно ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення існувала заборгованість із заробітної плати у розмірі 48263,01 грн. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Завгороднього Є.В. (а.с. 10). Ухвалою суду першої інстанції від 07.10.2025 року (а.с.12) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
12.12.2025 року від позивача в особі представника надійшла заява про зміну предмету позову (а.с.18-21), в якій зазначала, що не підтримує вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати, оскільки 11.12.2025 року на її рахунок надійшла сплачена заборгованість із заробітної плати від правонаступника відповідача (КП «УНІВЕРС»), та у тому числі уточнила позовні вимоги в частині середнього заробітку за період затримки виплати заборгованості (в період з 07.08.2025 року по 11.12.2025 року, тобто по фактичний день розрахунку, всього 91 робочий день) у розмірі 119807,87 грн.
Відповідач в особі представника подав заперечення на заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 29-50), в обґрунтування якої останній зазначав 11.12.2025 року правонаступником відповідача заборгованість погашена в повному обсязі (48263,01 грн.), а відтак, предмет первісного спору відпав і підстави для стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заборгованості відсутні; вини роботодавця у затримці виплати заборгованості немає, на теперішній час процедура припинення юридичної особи триває, а передавальний акт активів, пасивів та зобов`язань перебуває у стадії формування і наразі процес правонаступництва не є завершеним. КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР не володіло власними коштами, достатніми для погашення заборгованості із заробітної плати, у зв`язку з чим виплата здійснювалася за рахунок коштів бюджету Запорізької області, що потребувало дотримання визначеної бюджетним законодавством процедури та часу на виділення відповідного фінансування. Крім того, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 15000,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи та не підтверджений фактичним обсягом наданих послуг.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року (а.с.52-53) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто з КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР (ЄДРПОУ 03362413) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки під час розрахунку у розмірі 119807,87 грн. та 8000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, на загальну суму 127807,87 грн.
Стягнуто з КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР (ЄДРПОУ 03362413) на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР у своїй апеляційній скарзі (а.с. 60-64) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та пов`язаних судових витрат.
В автоматизованому порядку 22.01.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.65). Ухвалою апеляційного суду від 22.01.2026 року (а.с.66-68) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 27.01.2026 року (а.с.69). Ухвалою апеляційного суду (а.с.70) апеляційну скаргу залишено без руху, де відповідачу роз`яснено, що за подання двох апеляційних скарг однакового змісту одразу у цій справі, воно не позбавлено права відкликати другу апеляційну скаргу у цій справі. 06.02.2026 року відповідач направив до апеляційного суду заяву про відкликання апеляційної скарги вхідний номер 101019/26 Вх., апеляційну скаргу вхідний номер 101021/26-Вх. залишити для подальшого апеляційного розгляду. Ухвалою апеляційного суду від 11.02.2026 року (а.с.76) заяву відповідача задоволено, апеляційну скаргу вх. № 01019 постановлено не приймати до розгляду у цій справі і повернути відповідачу. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою вх. № 01021 відкрито 12.02.2026 року (а.с.77), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 274 ч. 1 п. 2 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Позивач в особі представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 87-92). 
Відповідач надав апеляційному суду додаткові пояснення до апеляційної скарги у цій справі (а.с. 94-98). 
Позивач в особі представника подала апеляційному суду заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу (а.с. 107-111). 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штат суддів Запорізького апеляційного суду (11) взагалі, а також відпустка судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка – а.с.86). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови…(ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постановуза правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12-13, 19, 77, 81, 137, 141, 246-247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі, які остання підтримала у цій справі з урахуванням змін та уточнень, наявності підстав для задоволення останніх.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильновстановлено, що позивач працювала на підприємстві КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР, що підтверджується трудовою книжкою позивача (копія - а.с. 8), наказом про припинення трудового договору від 01 серпня 2025 року (копія - а.с. 7) і відповідачем у суді першої інстанції не спростовувалось у цій справі. 
Крім того, врахувавши обставини, викладені у заявах сторін, зокрема у заяві про зміну предмету позову позивача та запереченнях сторони відповідача(а.с. 18-21), суд першої інстанції вірно вважав обставину щодо погашення заборгованості за виплатою заробітної плати при звільненні у розмірі 48263,01 грн. встановленою, а тому керуючись принципом диспозитивності дійшов правильноговисновку, що позовні вимоги позивача у цій справі в цій частині розгляду по сутіне підлягають.
Щодо вирішення по суті позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку суд першої інстанції правильно зазначав таке.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату від 06.08.2025 року, станом на вказану дату заборгованість з виплати заробітної плати становить 48263,01 грн. (а.с.6). Позивач була звільнена з 06.08.2025 року, що підтверджується наказом № 49о/с від 01 серпня 2025 року (копія - а.с.7).
Згідно зі статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону та статтею 97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»). Згідно із вимогами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. 
Згідно із статтею 117 ч. 1 КЗпП України в редакціїЗакону № 2352-IX від 01.07.2022 уразі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що звільнення з роботи позивача відбулося 06.08.2025 року, а фактичний розрахунок за заборгованістю із заробітної плати відбувся 11.12.2025 року, що визнавалось сторонами у цій справі у суді першої інстанції (ст. 82 ч. 1 ЦПК України – обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню).
Водночас, суд першої інстанції правильно критично оцінивзаперечення сторони відповідача про те, що самостійне погашення заборгованості під час судового розгляду виключає можливість стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки не може бути розглянуто судом за відсутності первісного предмета спору.
Суд першої інстанції також обґрунтовано відхиливдоводи сторони відповідача про неможливість виплати середнього заробітку через незадовільний стан підприємства (як підставу відсутності вини роботодавця), оскільки зміні в структурі власності, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.
Представник позивача просив стягнути кошти у розмірі 119807,87 грн. за період затримки з 07.08. 2025 року (день початку перебігу строку затримки) до 11.12.2025 року (день фактичного розрахунку) – 91 робочий день з розрахунку середньоденного заробітку 1316,57 грн. Середньоденний заробіток отримано шляхом поділу сумарної заробітної плати позивачки в червні-липні 2025 року (34230,92 грн.) на кількість робочих днів (26 робочих днів, з урахуванням неповного робочого тижня та відпустки). Період розрахунку не перевищує шести місяців.
Суд правильновважав розрахунок середнього заробітку обґрунтованим та таким, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Своїх контррозрахунків або заперечень щодо розміру середнього заробітку сторона відповідача суд першої інстанції у цій справі не надала, заперечивши загалом проти підстав стягнення середнього заробітку як такого. 
Оцінивши обставини справи та надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильновважав встановленими та доведеними підставидля стягнення суми середнього заробітку у розмірі 119807,87 грн. за весь час затримки виплати заборгованості по день фактичного розрахунку, оскільки відповідач порушив умови та строки розрахунку при звільненні працівника, визначені трудовим законодавством.
За вказаних обставин, суд першої інстанції правильноговисновку, що позовні вимоги позивача у цій справі в частині стягнення суми середнього заробітку за час розрахунку є обґрунтованими,підтвердженими належними доказами, а отже, такими, що підлягають задоволенню у цій справі.
Доводи апеляційної скарги відповідача КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОРє такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.Ці доводи є такими, що фактично дублюють доводи заперечень на заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог позивача в частині середнього заробітку у цій справі у суді першої інстанції (а.с.29-32), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, та з якою погоджується апеляційний суд.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача, з урахуванням змін і уточнень останнього, відповідно, та в його спростування у цій справі.
Предметом позову позивача до відповідача у цій справі до його зміни та уточнення у цій справібули 2 (дві) позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача, а саме:
-заборгованості понарахованій, але невиплаченій заробітній платі,
-середнього заробіткуза час затримки виплати сум при звільненніза період з 07.08.2025 року по момент винесення рішення судом. 
Відповідач КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР лишепісля подачі позовупозивачем 02.10.2025 року та після відкриття провадженняу цій справі судом першої інстанції 07.10.2025 року (а.с.12) задовольнив вимоги позивача частково лише в частини виплати заборгованості по заробітній платі при звільненні – 11.12.2025 року (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 49 ЦПК України (Процесуальні права та обов`язки сторін): .. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: Ч. 2: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Ч. 3: До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, відповідач вже під час розгляду цієї справи в порядку спрощеногопозовного провадження по сутіу відкритому судовому засіданні 26.11.2025 року з повідомленням учасників цієї справи(ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі від 07.10.2025 року – а.с. 12, копію якого відповідач КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР отримав в електронному кабінеті 07.10.2025 року– довідка про доставку електронного документу - а.с.13), підготовче судове засідання в якій не проводиться(ст. 279 ч. 3 абз. 2 ЦПК України).
Проте, 26.11.2025 року розгляд цієї справи був відкладенийсудом першої інстанції за відсутності учасників цієї справи на 23.12.2025 року (а.с.16) в порядку саме задоволення клопотання представника відповідача КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР – Павленка С.І. від 26.11.2025 року, поданого через «Електронний суд» про його відкладення(а.с.15).
При цьому, в своєму клопотанні від 26.11.2026 року чи окремо відповідач КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР не повідомив суд першої інстанції станом на дату судового засідання 26.11.2025 року, що він визнав позовні вимоги позивача у цій справі в частині заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, тобто після пред`явлення позову та відкриття провадження у цій справі, та збирається у подальшому 11.12.2025 року погасити у добровільному порядку у повному обсязі перед позивачем у цій справі заборгованість по заробітній платі на суму 48263,01 грн. 
Про це повідомила суд першої інстанції лише позивач у цій справі одразу у своїй вищезазначеній заяві про зміну предмету позову від 12.12.2025 року (а.с.18-21), в якій вона просила розглядати по суті вже лише 1 (одну) із її вищезазначених заявлених раніше в її позові позовних вимог у цій справі (а.с.4), а саме: - про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 07.08.2025 року по 11.12.2025 року в сумі 119807,87 грн., тобто фактично просто уточнивши свої вимоги в частині середнього заробітку в частині кінцевого періоду нарахування останнього замість «до моменту винесення рішення судом» (первісна редакція позову позивача - а.с. 4) на «по 11.12.2025 року», та зазначивши вже конкретний розмір останнього, розрахунок якого навела у тексті цієї заяви (а.с. 19).
За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що позивач в порядку ст. 49 ЦПК України мала право на подачу вищезазначеної заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог у вищезазначений спосіб у цій справі (а.с.18-21), а суд першої інстанції - мав право та обов`язок  розглядати дану справу по суті лише в частині вимог, які позивач підтримала, з урахуванням вищезазначеної заяви позивача.
Так, дійсно суд першої інстанції мавби своєю ухвалою закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, які позивач з 12.12.2025 року у цій справі не підтримувала, на підставі ст. 255 ч. 1 ЦПК України, та зокрема: - через відсутність предмета спору в цій частині вимог (п. 2) чи – позивач відмовився від позову в частині цих вимог і ця відмова прийнята судом (п.4), але цього не зробив, проте, це не призвело до неправильності вирішення цієї справи по суті. А всилу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушеннянорм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи,можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Крім того, згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. Однак, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутніпорушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення.
Оскільки, правом,а не обов`язкомсуду першої інстанції у цій справі було зменшеннярозмірувищезазначеного середнього заробіткуза час затримки виплати належних сум при звільненні позивача за період з 07.08.2025 року по 11.12.2025 року в сумі 119807,87 грн. (яка не є значною сумою для відповідача, як юридичної особи), з урахуванням розміру фактично виплаченої заборгованості по заробітній платі 48263,01 грн. (яка не є незначною сумую для позивача, як фізичної особи).
Також, у відповідача до дати ухвалення оскаржуваного рішеннясудом першої інстанції у цій справі 23.12.2025 року (а.с.52), яке не було заочним(про що помилковозазначає відповідач у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі - а.с.62) і з 07.10.2025 року (довідка про доставку відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі – а.с.13)було достатньо часу для того, щоб подати суду першої інстанції у цій справі будь-які пояснення з приводу позову позивача у цій справі (усні чи письмові, у тому числі в режимі відеоконференції) чи будь-які докази на спростування останнього.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОР здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України).
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача КСП «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗОРне ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАПОРІЖЗЕЛЕНГОСП» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ  залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 30.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.