П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2026 року   місто Київ 
справа № 362/2572/25
провадження № 22-ц/824/1431/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2025 року, постановлену у складі судді Поповича О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії виконавця, в якій просив зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Єщенко Ю.I.) зняти арешт, індексний номер 6072277 та скасувати постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, серія та номер ВП НОМЕР_2, виданий 31.01.2014, видавник старший державний виконавець Єщенко Ю.I., обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, код ЄДРПОУ 34842289, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13908600 від 19.06.2014 17:46:21, Галущенко В. М., Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо боржника ОСОБА_1 та зобов?язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Єщенко Ю.I.) зняти арешти, накладені в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, в тому числі з банківських рахунків щодо боржника ОСОБА_1 .. 
Скарга обгрунтована тим, що 10.06.2013 Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яке було змінено Апеляційним судом Київської області (28.10.2013), яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 165500 грн. та 74000 грн., а всього 259500 грн.
24.12.2013 Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.
11.01.2014 Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження
03.06.2014 виконавче провадження приєднане у зведене виконавче провадження № НОМЕР_1.
19.01.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу, про що винесена постанова на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, 23.01.2014 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_2 , та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 436050 грн. та судовий збір в сумі 3219 грн.
13.05.2014 виданий виконавчий лист.
22.05.2014 Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
19.01.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу, про що винесена постанова на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Протягом останніх чотирьох років заявниця зверталася до виконавчої служби щодо зняття арештів та скасування постанови про заборону її виїзду за кордон.
В 2023 році ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. 08.11.20203 апеляційним судом скасовано ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2023 та скасовано обмеження у праві виїзду за кордон.
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчої служби з письмовим зверненням про зняття арештів з майна, накладених в межах двох виконавчих проваджень.
18.02.2025 листом виконавча служба повідомила, що оскільки рішення суду першої інстанції не виконано, підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна відсутні.
Наразі строк пред'явлення виконавчих листів вже сплинув, з заявами про поновлення строків пред'явлення виконавчих листів до виконання ніхто не звертався.
Заявник зазначає про те, що чинні на даний час арешти перешкоджають їй вільно користуватися своєю власністю.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2025 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що виконавчі листи, видані 13.05.2014 та 24,12.2013, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 були повернуті стягувачу.
Стягувач не звертався повторно із заявою про примусове виконання рішення суду протягом строку, встановленого законом. І станом на сьогоднішній день строки вже пройшли. Отже, наявне порушення прав апелянта на втручання у право на володіння та розпорядження її майном з огляду на відсутність відкритих виконавчих проваджень та пропуску стягувачем строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом в повному обсязі. Сума заборгованості була стягнута частково, з якої було сплачено 10% виконавчого збору, інші дії не проводились.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Сазанович Ю.І. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник заявника адвокат Тімашов А.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.
Представник Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явилася, про день і час засідання суду була повідомлена, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України
Крім того, в судове засідання не з'явився ОСОБА_2 , який був повідомлений про місце, день і час засідання суду шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу. Направлене судом судове повідомлення повернуто до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученим адресату. Відповідно колегія суддів також вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що на виконанні відділу ДВС перебували виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 :
1. виконавчий лист № 2/362/119, виданий 24.12.2013 Васильківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 259 500,00 грн. (виконавче провадження № НОМЕР_2;
2. виконавчий лист № 2/362/119, виданий 24.12.2013 Васильківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 3 885,00 грн. (виконавче провадження № НОМЕР_3;
3. виконавчий лист № 2/362/29, виданий 13.05.2014 Васильківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 436 050,00 грн. (виконавче провадження № НОМЕР_1);
4. виконавчий лист № 2/362/29, виданий 13.05.2014 Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 9 475,00 грн. (виконавче провадження № НОМЕР_4.
Так, постановами від 31.01.2014 та від 29.09.2-14 накладено арешт на майно боржника.
Постановами державного виконавця від 19.01.2021 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_4 відповідні виконавчі документи повернуті на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції вважав, що законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
З такими висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів з урахуванням наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За вимогами ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення.
Положеннями ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.
Так, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік випадків, коли під час повернення виконавчого документа стягувачу арешт підлягає зняттю. До таких випадків належать повернення виконавчого документа за письмовою заявою стягувача, відмова стягувача залишити за собою нереалізоване майно боржника та окремі спеціальні випадки, прямо передбачені законом.
Повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» до наведеного переліку не віднесено.
Як установлено судом першої інстанції, на виконанні відділу ДВС перебували виконавчі провадження щодо примусового виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  заборгованості. У межах зазначених виконавчих проваджень державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника з метою забезпечення виконання судових рішень та недопущення відчуження майна, за рахунок якого могли бути задоволені вимоги стягувача.
Судом також встановлено, що у подальшому виконавчі документи були повернуті стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке могло бути звернене стягнення, та безрезультатністю вжитих виконавцем заходів щодо його розшуку.
Оцінюючи наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. 
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що законодавством передбачені окремі випадки, коли повернення виконавчого документа тягне за собою зняття арешту з майна боржника. Водночас обставини, встановлені у цій справі, до таких випадків не належать.
З огляду на це суд дійшов правильного висновку про те, що сам факт повернення виконавчих документів стягувачу не створював для державного виконавця обов`язку скасувати накладені раніше обтяження щодо майна боржника.
Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень не є безумовною підставою для скасування арешту. Арешт був накладений у межах належним чином відкритих виконавчих проваджень та з метою забезпечення виконання судових рішень, які залишаються невиконаними.
Доводи заявника про те, що стягувач не звернувся повторно із виконавчими документами до примусового виконання, суд відхиляє. Сам по собі факт не звернення стягувача протягом певного часу не свідчить про незаконність дій державного виконавця під час накладення арешту та не підтверджує наявність підстав для його скасування в межах розгляду цієї скарги.
Як убачається з матеріалів справи, виконавчі документи були повернуті стягувачу 19.01.2019, а тому станом на 24.02.2022 строк на їх повторне пред`явлення до виконання не закінчився. Відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» на період дії воєнного стану строки, визначені цим Законом, перериваються та встановлюються заново з дня припинення або скасування воєнного стану. Отже, перебіг строку на повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання був перерваний у силу закону та на час розгляду справи не сплив. Відтак право стягувача на повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання зберігається, а тому твердження апелянта про втрату можливості примусового виконання судових рішень є помилковими.
Не можуть бути підставою для задоволення скарги і посилання заявника на те, що державним виконавцем не було вчинено всіх можливих виконавчих дій. Зазначені доводи не спростовують установлених судом обставин щодо законності накладення арешту та відсутності передбачених законом підстав для його зняття. Крім того, повернення виконавчих документів було здійснено після проведення виконавцем заходів, які не дали можливості виявити майно боржника, достатнє для повного виконання судових рішень.
Суд першої інстанції належним чином дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди заявника з такими висновками, однак не містять обставин, які б свідчили про неправильне встановлення судом фактичних обставин справи чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Крім того, апеляційним судом прийнята до матеріалів справи постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, винесена 20.03.2026 начальником Васильківського відділу державної виконавчої службив Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відповідно до змісту якої скасовано постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.01.2021 у виконавчих провадженнях номер за АСВП НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_4, які входять до складу ЗВП НОМЕР_1. Зобов'язано головного державного виконавця Сазанович Ю.І. вжити передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.
Таким чином, рішення державного виконавця, яким повернуто виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_2 скасовані і підлягають виконанню.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 4.06.2025 постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 4 червня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус