РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
17 червня 2026 р.  Справа № 120/9603/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на таке. ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . 09.06.2025 звернувся по команді з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до підп. "г" п. 2 ч. 4, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який визначає, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Позивач є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , якому встановлено I групу інвалідності та який згідно з висновком ЛКК за №30 від 24.03.2025 потребує надання послуги з догляду на непрофесійній основі. Зазначає, що батько позивача в шлюбі не перебуває, а колишня дружина проживає окремо та є особою з інвалідністю ІІІ групи. Батьки ОСОБА_2 померли в 2016 та 2018 роках. Рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також є особою з інвалідністю ІІІ групи. Також зазначив, що між братами наявний спрір щодо спадкового майна. Онука ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (донька позивача), ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає окремо, працює на посаді вчителя іноземної мови з тижневим навантаженням 21 година. Таким чином, позивач має необхідність у здійсненні догляду за батьком, має бажання і законне право звільнитися з військової служби (на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Вказує, що ним 18.06.2025 отримано відмову у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану відсутністю підтвердження неможливості здійснення постійного догляду за батьком іншим членом сім`ї першого ступеня споріднення та відсутністю документа, який би засвідчував, що батько позивача потребує постійного догляду (ненадходження відповіді на запит від ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Така відмова була оформлена письмовою відповіддю на рапорт та підписана командиром військової частини НОМЕР_1 . Позивач вважає отриману відмову щодо звільнення його з військової служби відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною. З цих підстав просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що позивач звернувся з рапортом про звільнення на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи. За результатами розгляду рапорту позивачу листом від 18.06.2025 повідомлено про відмову у звільненні, оскільки подані документи не підтверджували наявність усіх передбачених законом умов для звільнення.
Відповідач наголошує, що під час розгляду рапорту двічі звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 із запитами щодо проведення обстеження сімейного стану позивача та складання відповідного акту. Однак на момент прийняття рішення відповідь та акт обстеження до військової частини не надходили. При цьому відповідач вважає безпідставними доводи позивача про передчасність прийняття рішення, оскільки розгляд рапорту здійснювався відповідно до вимог Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, який передбачає обов`язок надати відповідь на рапорт у строк до 14 днів. На думку відповідача, у разі незгоди з бездіяльністю щодо складання акту сімейного стану позивач повинен був оскаржувати дії або бездіяльність територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Також відповідач вказує, що для звільнення за зазначеною підставою закон вимагає одночасної наявності трьох умов: наявності батька або матері з інвалідністю І чи ІІ групи, необхідності здійснення за такою особою постійного догляду та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або наявності у них власної потреби у постійному догляді.
На думку відповідача, позивач підтвердив лише факт інвалідності батька. Водночас подані ним витяги з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та індивідуальної програми реабілітації не відповідають формі, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України №2067 від 10.12.2024, а тому не дозволяють достовірно встановити потребу особи саме у постійному догляді. Крім того, відповідач вважає, що висновок лікарсько-консультативної комісії форми №080-4/о не є належним документом для підтвердження потреби повнолітньої особи з інвалідністю у постійному догляді, оскільки відповідні повноваження належать експертним командам з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Окремо відповідач зазначає, що батько позивача має інших родичів першого та другого ступеня споріднення, зокрема брата та онуку, що виключає наявність передбаченої законом умови щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд. Документів, які б підтверджували, що зазначені родичі самі потребують постійного догляду або об`єктивно позбавлені можливості здійснювати такий догляд, позивач не надав.
Відповідач також не погоджується з посиланням позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, вважаючи, що фактичні обставини цієї справи є відмінними від спірних правовідносин.
Щодо вимоги про зобов`язання військової частини звільнити позивача з військової служби відповідач зазначає, що така вимога фактично спрямована на втручання суду у дискреційні повноваження командування військової частини. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, відповідач вказує, що суд не може підміняти собою орган влади та приймати рішення, віднесені законом до компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень.
В подальшому від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує на те, що доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують наявності у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Представник позивача зазначає, що його довірителем та батьком позивача були вчинені всі залежні від них дії для підтвердження обставин, які є підставою для звільнення, зокрема подано заяви до територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо проведення обстеження сімейного стану та складання відповідного акту. Водночас бездіяльність ТЦК та СП щодо оформлення такого акту не може покладатися на позивача та не повинна позбавляти його права на звільнення. На думку представника позивача, акт обстеження сімейного стану є лише одним із можливих доказів, а його відсутність може бути компенсована іншими належними доказами, які підтверджують існування відповідних сімейних обставин.
Позивач також вказує, що відповідач безпідставно посилається на відсутність акту обстеження сімейного стану як на самостійну підставу для відмови у звільненні, оскільки невиконання державними органами своїх обов`язків не може обмежувати реалізацію гарантованого законом права військовослужбовця.
Щодо доводів відповідача про неналежність витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивач зазначає, що в первинному витягу дійсно була допущена технічна помилка, яка полягала у відсутності слова «постійному» у формулюванні щодо потреби в догляді. Разом із тим рішення експертної команди від 29.01.2025 фактично встановлювало потребу батька позивача саме у постійному догляді. Після звернення із адвокатським запитом заклад охорони здоров`я надав виправлений витяг, оформлений відповідно до вимог наказу МОЗ України №2067, у якому прямо зазначено про потребу в постійному догляді. На переконання позивача, виявлена технічна помилка не впливає на зміст прийнятого медичного рішення та не спростовує встановленої потреби у постійному догляді.
Крім того, позивач заперечує твердження відповідача про неналежність висновку лікарсько-консультативної комісії форми №080-4/о. Позивач наголошує, що такий висновок виданий відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №407 від 09.03.2021, відповідає встановленій формі та підтверджує наявність у батька порушень функцій організму, через які він не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. На думку позивача, зазначений документ є належним і допустимим доказом необхідності постійного догляду за його батьком.
Позивач також зазначає, що при поданні рапорту ним було дотримано встановлену процедуру та подано всі наявні документи на підтвердження права на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи.
Стосовно умови про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, позивач вважає, що законодавець пов`язує її не лише з фізичною наявністю родичів, а й з реальною можливістю таких осіб забезпечувати необхідний догляд. Відтак сама наявність інших родичів не свідчить про можливість покладення на них відповідних обов`язків, якщо об`єктивно вони не можуть забезпечити належний догляд.
У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у його звільненні з військової служби, а також зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив відповідач повторно наголосив на безпідставності позовних вимог та зазначив, що представником позивача було порушено порядок подання відповіді на відзив, оскільки її не надіслано через ЄСІТС та не надано належних доказів направлення документів відповідачу.
По суті спору відповідач вказав, що військова частина діяла виключно в межах наданих законом повноважень і не могла застосовувати норми Положення №1153, які регулюють звільнення військовослужбовців строкової служби. Також відповідач зазначив, що доводи позивача фактично стосуються бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо складання акту обстеження сімейного стану, тоді як військова частина не наділена відповідними повноваженнями та лише сприяла розгляду рапорту шляхом направлення необхідних запитів.
Крім того, відповідач наголосив, що виправлений витяг з рішення експертної команди щодо потреби батька позивача у постійному сторонньому догляді був поданий лише під час судового розгляду. На момент прийняття рішення про відмову у звільненні військова частина мала у своєму розпорядженні лише первинний витяг, який містив недоліки та не відповідав встановленій формі, тому не могла врахувати подальші виправлення документа. Відтак, на переконання відповідача, оскаржуване рішення було прийняте правомірно з урахуванням наявних на той час документів.
Також відповідач зазначив, що нові докази подані позивачем із порушенням вимог статті 79 КАС України, оскільки не були надані разом із позовною заявою, а тому не повинні враховуватися судом. З огляду на наведене відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що діяв у межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Третя особа правом на подання пояснень не скористалась, хоча про розгляд справи повідомлялась завчасно та належним чином через підсистему "Електронний суд", про що складено відповідну довідку, яка міститься в матеріалах справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця взводу охорони роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком та наказом командира військової частини №355 від 24.11.2024. Також встановлено, що батьком позивача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача.
Згідно з витягами з реєстру територіальної громади та довідкою про зареєстрованих осіб, позивач та його батько зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що батько позивача є особою з інвалідністю І групи підгрупи Б безстроково та перебуває на пенсійному забезпеченні. Крім того, у січні 2025 року він проходив стаціонарне лікування у зв`язку із злоякісним новоутворенням верхньої частки бронха або легені.
Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 24.03.2025 №30 ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, а також соціальних послуг «денний догляд» та «догляд вдома». Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 29.01.2025 №100/25/107/Р останньому встановлено інвалідність І групи підгрупи Б та визначено потребу у постійному догляді.
Також судом встановлено, що актом обстеження умов проживання від 19.03.2025 №70 зафіксовано спільне проживання позивача з батьком та зазначено, що батько позивача є особою з інвалідністю І групи, потребує постійного стороннього догляду за участю сина, а інші родичі першого та другого ступеня споріднення відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що мати позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи, проживає окремо від батька позивача, а шлюб між батьками позивача розірвано 21.01.2025.
Крім того, судом встановлено наявність у батька позивача рідного брата - ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи та проживає окремо, а також онуки - ОСОБА_4 , яка проживає в м. Ямпіль та працює вчителем іноземної мови.
Судом встановлено, що 14.05.2025 батько позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про необхідність звільнення сина з військової служби та проведення перевірки сімейного стану військовослужбовця із складанням відповідного акту. За результатами розгляду звернення військова частина повідомила про направлення запиту до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо проведення такої перевірки. Аналогічні звернення були направлені батьком позивача безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_4 та його структурного підрозділу.
09.06.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи. До рапорту позивачем були додані документи на підтвердження відповідних сімейних обставин, в тому числі висновок ЛКК від 24.03.2025 №30 щодо необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 .
Листом від 18.06.2025 №809/119/1/1525/пс військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у звільненні з військової служби. У вказаному листі зазначено, що відповідачем направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо проведення перевірки сімейного стану та складання акту обстеження, однак станом на момент прийняття рішення такий акт до військової частини не надходив.
Не погоджуючись із відмовою у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що прийняте без належного з`ясування усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 цього Закону визначено такі види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Згідно абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
За приписами ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
За змістом спірних обставин у цій справі, на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав копії:
- висновку ЛКК від 24.03.2025 №30 за формою первинної облікової документації № 080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, згідно з яким ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (зазначене підкреслено). Висновок дійсний до безстроково;
- акту обстеження умов проживання №70 від 19.03.2025, виданого комісією Петрашівського старостинського округу Могилів-Подільського району Вінницької області, згідно з яким комісія провела обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на даний час не проживає за вказаною адресою - служить в ЗСУ. Комісією також встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи і потербує постійного стороннього догляду за участю сина ОСОБА_1 . Інші родичі І га II черги відсутні;
- свідоцтва про народження;
- посвідчення про інвалідність.
Надаючи оцінку цим документам в контексті спірних правовідносин суд враховує певну недосконалість та неузгодженість визначення термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Поряд з цим, у цій справі позивач доводить наявність у нього права на звільнення з військової служби необхідністю здійснювати постійний догляд за хворим батьком, якому встановлено І групу інвалідності, що підтверджується висновком форми №080-4о №30 від 24.03.2025.
Порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132 (далі - Інструкція № 407, у редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 7, 8, 9, 11 Інструкції №407 у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я.
Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Суд враховує, що в долученому позивачем до рапорту висновку №30 від 24.03.2025 не вказано про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , а рекомендовано йому отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Тобто, цей висновок є безстроковим, проте призначений лише для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Щодо поданого суду вже під час розгляду справи витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, то суд зауважує, що витяг з рішення експертної команди з формулюванням п. 17.1.3 «Рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді - так» не надавався позивачем до рапорту 09.06.2025, адже, як самостійно зазначає позивач у поданій до суду відповіді на відзив, відповідні зміни до відповідного пункту витягу були внесені згодом, а тому такий не міг враховуватись відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.
Щодо доводів позивача про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , то суд враховує таке.
Абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У разі ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, водночас, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232. 
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.
Тобто, для звільнення з військової служби за пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 військовослужбовець повинен довести реальну відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з І чи ІІ групою інвалідності, за якою необхідно здійснювати догляд, або об`єктивну неможливість іншими членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за такою особою. Така об`єктивна неможливість повинна підтверджуватись відповідними документами.
Як слідує з матеріалів справи родичами другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 , є його онука – ОСОБА_4 .
Отже, в ОСОБА_2 окрім самого позивача, який проходить військову службу, є інші члени сім`ї другого ступеня споріднення - онука ОСОБА_4 . 
Доказів того, що онука реально не може здійснювати догляд за своїм дідусем з об`єктивних причин, про які зазначено вище, або ж сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, відповідачу надано не було. Відсутні такі докази і у матеріалах справи.
Позивач покликається на те, що ОСОБА_4 не має фізичної можливості здійснювати постійний догляд за своїм дідусем, оскільки вона та її дідусь не проживають разом, а також через зайнятість на роботі.
Суд критично оцінює такі покликання позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідна зайнятість на роботі об`єктивно перешкоджає ОСОБА_4 здійснювати догляд за хворим дідусем.
Оцінюючи наведені доводи, суд зазначає, що сама по собі обставина проживання онуки окремо від дідуся та здійснення нею трудової діяльності не свідчить про об`єктивну неможливість надання допомоги чи здійснення догляду за особою з інвалідністю. При цьому законодавець у спірній нормі пов`язує можливість звільнення військовослужбовця не з доцільністю чи зручністю здійснення догляду певною особою, а з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або наявністю підтверджених обставин, які унеможливлюють здійснення ними такого догляду.
Також суд звертає увагу, що акт обстеження умов проживання №70 від 19.03.2025, на який посилається позивач, містить висновок про відсутність інших родичів першого та другого ступеня споріднення, однак такий висновок спростовується наявними у справі доказами, з яких убачається існування у ОСОБА_2 онуки ОСОБА_4 , а також рідного брата ОСОБА_3 . Відтак наведені в акті відомості не можуть бути покладені судом в основу висновку про відсутність інших членів сім`ї другого ступеня споріднення.
Окремо суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є правомірність рішення військової частини НОМЕР_1 , прийнятого за результатами розгляду рапорту позивача від 09.06.2025, а тому оцінка такого рішення повинна здійснюватися виходячи з тих документів та відомостей, які були наявні у відповідача на момент його прийняття.
Як встановлено судом, станом на дату розгляду рапорту та прийняття листа від 18.06.2025 №809/119/1/1525/пс у розпорядженні відповідача були відсутні належні документи, які б підтверджували одночасне існування усіх умов, передбачених абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснення саме постійного догляду за батьком позивача та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або підтвердження того, що такі особи самі потребують постійного догляду.
Посилання позивача на бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо складання акту обстеження сімейного стану не спростовують правомірності дій відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що військова частина вживала заходів для отримання відповідної інформації та направляла необхідні запити до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому військова частина не наділена повноваженнями самостійно проводити таке обстеження або підміняти собою відповідний орган.
Суд також враховує, що адміністративний суд під час здійснення судового контролю перевіряє, чи прийняте рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а не вирішує замість такого суб`єкта питання, віднесені до його компетенції.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач не мав достатніх документальних підстав для висновку про наявність у позивача права на звільнення з військової служби за підставою, передбаченою абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Відтак рішення військової частини НОМЕР_1 , викладене у листі від 18.06.2025 №809/119/1/1525/пс, відповідає вимогам законодавства та не може бути визнане протиправним.
Оскільки судом не встановлено протиправності оскаржуваного рішення відповідача, похідна позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби також задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, надані сторонами докази та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
В зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна