П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року
м. Київ
справа № 132/1925/23
провадження № 51-426км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 12023020000000183 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калинівки Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 135 КК - до 2 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 286-1 КК - до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.
Вирішено питання про долю речових доказів і процесуальні витрати.
Суд першої інстанції встановив, що  ОСОБА_8 20 лютого 2023 року близько 22:00 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 200D» д.н.з « НОМЕР_1 » з перевищенням допустимої швидкості, під час руху по вул. Грушевського у м. Калинівка Хмільницького району Вінницької області в районі зупинки громадського транспорту в момент об`єктивної появи у полі його зору пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину дороги зліва направо по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки та допустив наїзд на пішохода, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці.
Поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан ОСОБА_8 , усвідомлюючи що останній отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя та здоров`я, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_10 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами захисника та прокурора Вінницький апеляційний суд ухвалою від 03 листопада 2025 року змінив його в частині початку строку відбування покарання. У решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що у доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень суди першої та апеляційної інстанцій поклали в основу своїх рішень недопустимі докази, а саме висновок експерта від 13 квітня 2023 року та протокол огляду транспортного засобу від 04 квітня 2023 року.
Також указує, що при розгляді справи суди обох інстанцій не обґрунтували свого рішення про відмову в задоволенні клопотань сторони захисту про призначення додаткової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи. 
Вважає, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження висновку експерта від 20 жовтня 2025 року. 
На переконання захисника, суди обох інстанцій необґрунтовано визначили розмір моральної шкоди, яка підлягала відшкодуванню потерпілій, у сумі 500 000 грн. При цьому судами не було взято до уваги поведінку потерпілого, який на час події перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Стверджує, що при призначенні покарання суди не врахували повністю даних про особу засудженого, часткове відшкодування ним завданої шкоди і не застосували до нього положень статей 69 та 75 КК.
Тому захисник вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
У поданих письмових запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 просить Верховний Суд (далі - Суд) залишити касаційну скаргу захисника без задоволення, а судові рішення без зміни.
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
У судовому засіданні захисник підтримав вимоги касаційної скарги. 
Представник потерпілої та прокурор заперечили проти касаційної скарги і просили залишити оскаржувані вирок та ухвалу без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке. 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Не погодившись із вироком захисник та прокурор оскаржили його в апеляційному порядку. Доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника аналогічні тим, що викладені ним у касаційній скарзі.
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
За правилами цієї норми суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував про те, що якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з їхньою оцінкою, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази у такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Разом із тим, відповідно до вимог ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли перед апеляційним судом ставиться питання про скасування обвинувального вироку, цей принцип є більш суворим, оскільки у такому випадку висновок про винуватість чи невинуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку з цим має забезпечити сторонам усі гарантії права на справедливий судовий розгляд.
Ураховуючи таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів, апеляційний суд не може давати зібраним доказам у справі іншу оцінку, ніж та, яку їм надав суд першої інстанції, якщо ці докази не були повторно досліджені апеляційним судом при перегляді судового рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні при перегляді вироку захисник заявив клопотання дослідити та долучити до справи висновок експерта за результатами проведення інженерної транспортної експертизи від 20 жовтня 2025 року № 2071/25-21, відповідно до якого в даній дорожній ситуації ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути ДТП.
У судовому засіданні 03 листопада 2025 року апеляційний суд, заслухавши думки сторін, відмовив у задоволенні цього клопотання через відсутність процесуальної можливості досліджувати ті докази, про дослідження яких не було заявлено сторонами у суді першої інстанції. 
Проте таке рішення було прийнято апеляційним судом без урахування обставин справи та мотивів, з яких сторона захисту просила дослідити цей висновок, який, на її переконання, міг вплинути на законність вироку щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.
У постанові від 22 січня 2019 року у справі № 697/2272/14-к Верховний Суд зазначив, що у справах, що стосуються дорожньо-транспортних подій, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитись на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом. Необґрунтоване відхилення аргументів сторони захисту з питань перевірки у процесуальний спосіб експертного висновку та його оцінки з точки зору допустимості порушує засади змагальності та принципи справедливості судового розгляду.
Таким чином, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження доказу з тих підстав, що він поданий на тій стадії судового провадження, яка цього не передбачає.
Окрім цього, захисник в апеляційній скарзі також вказував на неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої та недоведеність перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.
Проте апеляційний суд у своєму рішенні не дав жодної оцінки доводам скарги захисника про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілої, обмежившись лише посиланням на відсутність таких вимог у прохальній частині апеляційної скарги.
Також апеляційний суд уважно не перевірив доводів апеляційної скарги захисника про вживання ОСОБА_8 алкоголю після ДТП і фактично у своєму рішенні продублював ті самі мотиви, які були наведені судом у вироку.
Таким чином, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції доводи скарги захисника належно не перевірив і вмотивованих відповідей на них у своєму рішенні не дав, а отже ухвалив це рішення без додержання вимог ст. 419 КПК.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення є істотними, оскільки вони перешкодили цьому суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування.
Ураховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника задовольнити частково, рішення апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції треба взяти до уваги наведене, дослідити альтернативний висновок експерта наданий стороною захисту та дати йому відповідну правову оцінку, а також з використанням наданих процесуальних можливостей перевірити інші доводи захисника наведені в апеляційній скарзі, на які дати обґрунтовані відповіді і з додержанням вимог статей 370, 419 КПК ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 442 КПК постанова суду касаційної інстанції маємістити окреме рішення про запобіжний захід.
Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в цьому суді, з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 рокущодо  ОСОБА_8  скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Обрати  ОСОБА_8  запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3