ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3848/26 Справа № 173/1976/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кожевник О. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Кожевнік О.А.)

В С Т А Н О В И В:

В липні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021 р. у розмірі 44 450 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 рокупозовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021 у розмірі 12 550 грн., яка складається з: 10 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 2550 грн. – заборгованість за відсотками, також стягнуто судовий збір у розмірі 683, 94 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1 976, 38 грн. 
Із вказаним рішенням не погодилось ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального права та не відповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема зазначало, що сторонами 06.07.2021 року при укладенні в електронному вигляді кредитного договору було погоджено всі його істотні умови, зокрема відсотки й комісії, а також порядок їх нарахування. Тому у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру процентів, які нараховувались за ставками погодженими сторонами та в період дії договору з урахуванням його пролонгації. Також зазначав, що проценти не є штрафними санкціями, а нарахування комісії не суперечить вимогам закону про захист прав споживачів. 
Враховуючи наведене ТОВ просило рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 рокускасувати та стягнути з  ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021 р. у розмірі 44 450 грн.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 44 450 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 328х30 =99 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4916020, згідно з умовами якого відповідач отримала 10 000 грн., строком на 15 днів, до 21.07.2021 р..
Проценти за користування кредитом – 2 550 грн. які нараховуються за ставкою 1.70 % від фактичного залишку кредиту. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту. Комісія за надання кредиту 1900 грн.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок.
Судом встановлено, що первісний кредитор виконав умови договору та перерахував відповідачу суму кредиту у розмірі 10000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 50594827 від 06.07.2021.
Анкета-заявка на кредит № 4916020 від 06.07.2021 містить основні умови договору та персональні дані відповідача.
Договір про споживчий кредит № 4916020, Додаток № 1 до Договору про споживчий кредит № 4916020, Заява на отримання кредиту № 4916020 та Додаток № 3 до Договору про споживчий кредит № 4916020 підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором J50098 та укладено в електронній формі.
29 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 76-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору про відступлення права вимог № 76-МЛ від 29 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до відповідача за Кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021 у розмірі 44450 грн., що складається з: 10000 грн. – залишок по тілу кредиту; 32550 грн. – залишок по відсотках; 1900 грн. - залишок по комісії.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 06.07.2021 року було укладено кредитний договір за яким останій отримав від кредитні кошти, які в повному обсязі вчасно не повернув, отже з нього на користь правонаступника кредитора - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належить стягнути фактично отримані кредитні кошти у вигляді тіла кредиту погоджених сторонами процентів у розмірі 2550 грн. нараховані в межах 15 денного строку кредитування. Відмовляючи у стягнення комісії суд першої інстанції зазначив, що пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними.
Такий висновок в оскаржуваній частині щодо процентів та комісії частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач фактично оскаржує рішення суду у відмовленій частині щодо стягнення відсотків та комісії.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до положень п. 1.5.2, 1.6 кредитного договору проценти за користування кредитом: 2 550 грн., які нараховуються за ставкою 1,27 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до Розділу 2 сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.
Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно із наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором №4916020 ОСОБА_1 нараховувались відсотки за користування кредитом з 07.07.2021 року по 21.07.2021 року включно у розмірі 170 грн. у відповідності до п. 1.5.2 за ставкою 1,7% та з 23.07.2021 року по 19.09.2021 року у розмірі 500 грн. у відповідності до п.1.6 за ставкою 5%, отже у межах строку дії кредитного договору із урахуванням його пролонгації за п. 3.2.1.2. на 60 днів після спливу основного тридцяти денного строку кредитування.
З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає доведеною вимогу про стягнення з відповідачки відсотків у розмірі 32 550 грн.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 2 550 грн.
Що ж стосується заборгованості за комісією, то відповідно до пункту 4 частини першої ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закону), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина 2 ст.8 Закону).
Отже, цим Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої ст.1 та частини другої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 стаття 12 Закону).
Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №202/5330/19 виснувано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, у договорі про споживчий кредит №8707020 від 09 жовтня 2022 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан» містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту, а саме у пункті 1.5.1 договору зазначено, що комісія за надання кредиту: 700 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Із виписки з особового рахунку відповідача та відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4916020 від 06.07.2021 р. вбачається, що відповідачу нараховувалася комісія за надання кредиту і розмір простроченої заборгованості становить 1 900 грн .
Проте колегія суддів звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також ТОВ «Мілоан» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В зв`язку з цим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії в сумі 1 900 грн не має, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Підсумовуючи наведене доводи апеляційної скарги з приводу комісії не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення цього питання. Однак, враховуючи те, що висновки суду першої інстанції щодо розміру відсотків є такими що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, то рішення суду від 06.01.2026 року у цій частині підлягає скасуванню зі зміною розміру стягнутого з відповідача на користь позивача розміру відсотків з 2 550 грн. на 32 550 грн. та загального розміру кредитної заборгованості з 12 550 грн. на 42 550 грн.
В неоскаржуваній частині, яка зокрема стосується і витрат на правову допомогу, рішення суду першої інстанції на предмет правомірності не переглядалось.
Враховуючи що судове рішення підлягає зміні в частині загального розміру кредитної заборгованості, то відповідно до положень ч.13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судового збору.
Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню на 96%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 5 813,76 грн. (2 325,50+3488,26) А тому рішення суду першої інстанції у цій частині також підлягає зміні із 683,94 грн. на 5 813,76 грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 44 450 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року змінити в частині стягнутого з ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) розміру заборгованість за кредитним договором № 4916020 від 06.07.2021 р. з 12 550 грн. на 42 550 грн., в частині розміру заборгованості за висотками з 2 550 грн. на 32 550 грн. та в частині розміру стягнутого судового збору з 683,94 грн. на 5 813,76 грн.
В іншій частині залишити рішення без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк