П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/15527/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стрілецька О.В. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
10 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати неправомірною бездіяльність поліцейського 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового Нерослика М.Є. щодо ненадіслання ОСОБА_1 копії постанови від 11.09.2025; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5698925 від 11.09.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що 11.09.2025 поліцейським Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції складена постанова серії ЕНА №5698925 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач заперечує факт вручення йому копії оскаржуваної постанови, також зауважує, що під час винесення вказаної постанови працівниками патрульної поліції не роз`яснені йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватись юридичною допомогою адвоката.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.04.2026 позов задоволено частково.
Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5698925 від 11.09.2025, прийняту поліцейським 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Неросликом Максимом Євгеновичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.09.2025 поліцейський 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Нерослик М.Є. прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5698925, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з вказаною вище постановою ОСОБА_1 11.09.2025 о 15:41:17 год., керуючи транспортним засобом марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на автомобільній дорозі 06 Київ-Чоп 55 км з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, перевищив швидкість на 27 км/год., правопорушення зафіксовано на прилад Трукам 008373, чим порушив п. 12.6 г ПДР – порушення швидкісного режиму на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами (а.с.4, 68).
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження того, що позивач порушив Правила дорожнього руху України, та дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак не довів правомірність свого рішення, що є його обов`язком відповідно до ст. ст. 77, 78 КАС України. 
З цих підстав суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що даній справі позивачем в якості відповідача помилково обрано управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, яке, являючись структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є юридичною особою та не має зокрема присвоєного коду ЄДРПОУ, рахунків в банках, а тому не може бути відповідачем в справі в розумінні ст. 160 КАС України та є по факту неналежним відповідачем.
Матеріали, подані відповідачем свідчили про наявність об`єктивно зафіксованої події перевищення швидкості транспортним засобом позивача, тому висновок про відсутність складу адміністративного правопорушення є таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам. Відсутність відео з портативних відеореєстраторів або неможливість подання відповідного запису не означає автоматичної відсутності події чи складу правопорушення. Крім того, у відзиві відповідач прямо зазначав, що відеозапис із портативного відеореєстратора не може бути поданий, оскільки відповідно до Інструкції, затвердженої наказом МВС №1026 від 18.12.2018, строк зберігання таких відеозаписів становить 30 діб.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Положеннями частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно із п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскаржуваною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за порушення п. 12.6 г ПДР України - порушення швидкісного режиму на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами.
Відповідно до пункту 12.6 г Правил дорожнього руху України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, дозволяється рух зі швидкістю не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах — не більше 90 км/год.
Знак 5.51 «початок населеного пункту" є інформаційно-вказівним знаком та вказує на найменування і початок населеного пункту, в якому на цій дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
За частиною 1 ст.122 КУпАП у випадку перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який зазакономмає право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Відповідач посилається на те, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеозапис та долучені роздруківки фотознімків з приладу Трукам.
Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про неможливість встановлення зв`язку між наданими фотознімками та обставинами, зазначеними в оскаржуваній постанові.
Так, у спірній постанові прямо зазначено, що правопорушення зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM № ТС008373, а тому наведені відомості дають можливість ідентифікувати технічний засіб, показання якого покладені в основу висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Водночас долучені відповідачем фотознімки та відеозапис отримані саме з указаного технічного засобу та містять інформацію щодо швидкості руху транспортного засобу, часу та місця фіксації правопорушення. 
На переконання колегії суддів, надані відповідачем матеріали фото- та відеофіксації у сукупності з іншими доказами у справі є належними засобами доказування та можуть бути використані для підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Водночас, судовим розглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з розглядом справи та докази дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності та забезпечення гарантій, передбачених статтею 268 КУпАП.
Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За змістом статтей 279, 280 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395).
Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції № 1395 закріплено, що під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Отже, під час розгляду справи поліцейський зобов`язаний роз`яснити права й обов`язки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 3 Розділу VIII. «Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів» «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 (далі Інструкція № 1026), строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб;
Водночас, апеляційний суд зазначає, що наявність вказаного правила щодо знищення доказів, встановленого Інструкцією № 1026, не може звільняти відповідача від встановленого актами вищої юридичної сили обов`язку щодо доведення правомірності своїх рішень про притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, у матеріалах справи відсутні докази, що позивачу було представлено посадових осіб, які розглядали дану справу, було ознайомлено належним чином з процесуальними правами та обов`язками, забезпечено реалізацію права на захист. За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності не ґрунтуються на належних доказах, а мають характер припущень.
Порушення процедури оформлення адміністративного провадження, зокрема неналежне документування та ігнорування клопотань особи, є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16, від 17 липня 2019 у справі № 295/3099/17 та від 5 березня 2020 року у справі № 607/7987/17.
Проте відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності та забезпечення гарантій, передбачених статтею 268 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком, що оскаржувана Постанова складена з порушенням норм статтей 268, 279-280 КУпАП, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за участю неналежного відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, у позовній заяві відповідачем зазначено «Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Київській області» із зазначенням коду ЄДРПОУ 40108646, який належить Департаменту патрульної поліції.
Отже, зміст позовної заяви свідчить про звернення позивача саме до Департаменту патрульної поліції як суб`єкта владних повноважень, тоді як зазначення Управління патрульної поліції в Київській області фактично відображає структурний підрозділ цього органу, в якому проходить службу посадова особа, що винесла оскаржувану постанову.
Між тим представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи здійснював представник Департаменту патрульної поліції, який подавав відзив на позов, заяви та інші процесуальні документи, що свідчить про належну обізнаність відповідача щодо розгляду справи та реалізацію ним усіх процесуальних прав.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що саме лише зазначення у найменуванні відповідача структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції не свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача та не може бути підставою для висновку про неправильне визначення сторони у справі.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що позов подано до неналежного відповідача.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.