справа №752/4266/26 головуючий у суді І інстанції Первушина О.С.
провадження №33/824/2778/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього остаточне адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 КУпАП: штраф у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, 22 квітня 2026 засобами поштового зв`язку захисник ОСОБА_1 - адвокат Полянчук В.Б. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та у цій частині провадження у справі про адміністративне №752/2110/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі ст.247 КУпАП.
Апелянт зазначає, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що він будучи тверезим погодився. 
Разом з цим, «Драгер» показав позитивний результат, ОСОБА_1 висловив свою незгоду з результатами. У зв`язку із чим працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився, зазначивши, що там потрібно здавати кров. Проте, замість того, щоб забезпечити проведення огляду в медичному закладі охорони здоров`я, інспектор патрульної поліції почав провокувати ОСОБА_1 до відмови шляхом роз`яснення йому того, що ніби то встановлений порядок огляду на місці зупинки та в медичному закладі охорони здоров`я є ідентичним та, що в лікарні буде продувати такий саме прилад Драгер. Керуючись подібними роз`ясненнями ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я.
Таким чином, співробітники поліції безпідставно та в порушення вимог ч. ч. 3, 4 ст. 266 КУпАП, не доставили ОСОБА_1 для проведення огляду в закладі охорони здоров`я протягом 2 (двох) годин з моменту висловлення незгоди ОСОБА_1 із результатами проведеного огляду, мотивуючи це тим, що огляд в лікарні ніби то включає в себе також лише продування приладу «Drager».
Відтак, на думку захисника не направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, після його незгоди із результатами приладу «Drager», свідчать про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме порушення ч.3 ст.266 КУпАП, п.6 Порядку 1103, п.7 Розділу 1 Інструкції 1452/735 та недійсність огляду в силу приписів ч.5 ст.266 КУпАП та п. 21 Розділу 3 Інструкції 1452/735, що у свою чергу безпосередньо вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Захисник вказує, що дії поліцейських свідчать про провокацію з боку працівників патрульної поліції до вчинення адміністративних правопорушень громадян, з метою їх подальшого викриття, порушення Закону України «Про національну поліцію» та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також недопустимість доказів, якими обґрунтовано винуватість ОСОБА_1 . 
Враховуючи вищезазначене, інспекторами патрульної поліції було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 оскільки останній, внаслідок провокації відмовився від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, тому у даному випадку у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, передбаченого п.2.9.а ПДР що у свою чергу виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.
Також, захисник посилався на те, що з відеозаписів не було зафіксовано факту руху або ж факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в зазначений протоколі день та відео файли не відображають обставин та подій, які мали місце, а тому відеозаписи є недопустимими доказами.
Крім іншого, захисник зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 .
У судовому засіданні, яке відбулось 26 травня 2026 року апелянт підтримав апеляційну скаргу.
У судовому засіданні, яке відбулось 26 травня 2026 року представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та уточнив вимоги щодо закриття провадження, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Окрім цього, захисник звернув увагу суду, що у протоколі серії ЕПР1 №579501, а саме у його фабулі зазначено час вчинення інкримінованого правопорушення 30 січня 2026 року о 00:00:00, проте протокол складено 30 січня 2026 року о 19:17:50.
Таким чином, уповноваженими особами було допущено порушення ст. 256 КУпАП стосовно визначення дати та часу вчинення правопорушення, що позбавляє сторону захисту з`ясувати всі обставини інкримінованого правопорушення, оскільки у вказаний час ОСОБА_1 автомобілем не керував і жодного порушення не вчиняв.
Відтак, зазначене є підставою для направлення матеріалів на дооформлення до поліції, оскільки вказані обставини є істотними порушеннями ст. 256 КУпАП.
Враховуючи зазначене, захисник просив надати оцінку вказаним обставинам та повернути протокол до поліції для його належного оформлення.
Київська міська прокуратура про апеляційний розгляд справи повідомлена 21 травня 2026 року, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак позицію щодо справи не висловила. 
Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається, з протоколу про адміністративне правопорушення від 30 січня 2026 року серія ЕПР1 №579501, а саме з опису установлених даних щодо обставин скоєного правопорушення, що поліцейський при складані зазначеного протоколу зазначив, що час та дата інкримінованого правопорушення є «30.01.2026 00:00:00».
При цьому, дата та час складання протоколу є 30 січня 2026 року о 19:17:50.
За таких обставин, в матеріалах адміністративної справи, які були надані суду першої інстанції вбачаються суттєві суперечності з приводу вірності зазначення часу інкримінованого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними доказами, в тому числі отриманих із дотриманням вимог ст.266 КУпАП, не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.
Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути використані судом для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.
При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
За змістом ст. 278 КУпАП, при виявленні недоліків в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, або в інших матеріалах, що перешкоджають або унеможливлюють об`єктивний розгляд справи, особа, що провадить підготовку до розгляду справи, повертає матеріали справи відповідному органу, що порушив провадження в адміністративній справі, на дооформлення.
Крім того, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" було визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Така сама позиція була висловлена й у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення".
Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є передчасним та необґрунтованим, внаслідок неповного дослідження всіх обставин події, а тому оскаржувана постанова в частині притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а матеріали справи в даній частині стосовно ОСОБА_1 , як неналежно оформлені, підлягають направленню для дооформлення та приведення протоколу у відповідність до вимог ст.256 КУпАП.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Після усунення вищенаведених недоліків, справа підлягає направленню в суд першої інстанції для судового розгляду.
Оскільки внаслідок скасування постанови матеріали справи направляються на дооформлення, апеляційний суд не перевіряє решту апеляційних доводів сторони захисту.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 року №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити частково.
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - скасувати та прийняти нову постанову.
Матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579501 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 направити для дооформлення до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2026 року.
Суддя: Р.В. Березовенко