Справа№938/327/26
Провадження № 2/938/294/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року, суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., в селищі Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 в розмірі 20669,40 гривень.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №9843663, згідно з умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 6000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 6000,00 грн. 
Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024, відбулася передача права вимоги позивачу за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 в сумі 20669,40грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4200,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 15329,40 грн; простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 1140,00 грн.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», що стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом. Просить, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Ухвалою судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинського А.Б. від 17.03.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" докази. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
Від відповідача, ОСОБА_1 , 08.04.2025 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається що позовні вимоги відповідач не визнає. Зазначає, що представником позивача не надано доказів правомірності підпису позову представником, оскільки до матеріалів позовної заяви надано ордер на представництво у якому не зазначено, органу, в якому надається правова допомога, а зазначено лише загальне формулювання "у судах загальної юрисдикції", що згідно зі змістом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18, постановах Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 911/2636/19 та від 24.02.2021 у справі № 554/213/19, є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Вказала, що позивачем також не представлено суду доказів належного переходу права вимоги за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 до відповідача, що є підставою для відмови в позові, а саме реєстри прав вимоги не містять достатніх даних, що підтверджують обсяг і зміст переданих прав, інформації про залишок заборгованості, витяг з реєстру не має підпису та печатки та з такого неможливо встановити, що він є частиною реєстру, а також позивачем не представлено доказів сплати за договором факторингу.
Також, вказала, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді електронного документа) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа, а тому такий не є належними доказами укладення договору кредиту. Вказала, що нею не укладався Договір позики, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувалися зазначені в поданих документах процентні ставки, строки кредитування, комісії, штрафні санкції та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгодила із позивачем. А тому, просила витребувати у позивача оригінал кредитного договору, а в разі їх ненадання визнати такий кредитний договір №9843663 від 12.11.2023 недопустимим доказом. Крім того, вважає, що позивачем не представлено первинних бухгалтерських документів, що підтверджують перерахування коштів на її банківський картковий рахунок. 
Зазначає, що позивачем здійснено нарахування процентів за період строку кредитування всупереч вимог ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, позивачем нараховано проценти в сумі 15329,40грн, є неспівмірною тілу кредиту в розмірі 4200,00 грн оскільки суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. А тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру тіла кредита - 4200,00 грн., оскільки стягнення заборгованості за короткостроковою позикою в 4 рази більше тіла кредиту призведе до скрутного матеріального становища позичальника та безпідставного збагачення за цей рахунок кредитора.
Також, вважає безпідставним стягнення з неї комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000 грн є не підтвердженими належними та допустимими доказами, оскільки такі не підтверджують факту понесення позивачем витрат в сумі 8000,00 грн, саме за надання правової допомоги за стягнення заборгованості саме з неї.
Від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», адвоката Усенка М.І., 17.04.2026 надійшли додаткові пояснення в справі, в якій позивач заперечив щодо доводів відповідача про те, що позивачем не доведено перед судом факту укладення кредитного договору в електронній формі, зазначає, що 12.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №8013653 про надання споживчого кредиту, який підписано відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону відповідача, використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 9843663 від 12.11.2023, що зафіксовано в ІТС товариства.
При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 9843663 від 12.11.2023. Тобто, підписання Відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Також, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмові формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. А тому підстав для витребування доказів, а саме оригіналу договору не має.
Доводи Відповідача про те, що позивачем не подано доказів надання грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення № 9843663 від 12.11.2023, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредит рах. № 516874*71 кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. 
Натомість відповідач, яка заперечує отримання цих коштів, на підтвердження своїх доводів доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у Договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить, не надала. Відповідач був не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства.
Крім того, відповідач з моменту укладення Договору з приводу невиконання ТОВ «Мілоан» взятих на себе зобов`язань, зокрема не отриманням протягом 3 робочих днів з моменту укладення Договору відправленої товариством суми кредиту на її картковий рахунок, як це передбачено п. 7.1 Договору, до ТОВ «Мілоан» не звертався, а протилежного суду не доведено.
Щодо розміру заборгованості, то зазначає, що Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий Позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від Відповідача, приймається судом як достовірний. Усі умови кредитування, процентні ставки, сума кредиту та розміри платежів були обумовлені та погоджені сторонами, тому розрахунки заборгованості є правильними та підлягають до стягненню.
Наголошує на тому, що Відповідачем неодноразово було здійснено часткову сплату за договором, що чітко відображено у Відомостях про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 9843663 від 12.11.2023. Часткова сплата боржником боргу відноситься до дій, що свідчать про визнання боргу. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2024 року при розгляді справи № 758/4213/21 і така практика є усталеною.
Також, відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 9843663 від 12.11.2023, комісія за надання кредиту: 1140.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Також варто зауважити, що ТзОВ Фінансова Компанія «Мілоан» не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність». Тобто комісія за надання кредиту не стосується додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту чи надання інформації про стан кредитної заборгованості.
Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, зазначає, що згідно з п. 3.2.6. Кредитного договору № 9843663 від 12.11.2023 року - Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього
Договору без згоди Позичальника. А тому, 28.05.2024 року між ТзОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024, згідно якого та витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 106-МЛ від 28.05.2024, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 9843663.
А тому, позивачем належними доказами підтверджено факт набуття права вимоги за кредитним договором до відповідача. Позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, що підписаний керівником Товариства та скріплений печаткою Товариства, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням Закону України "Про захист персональних даних". 
Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 8000,00грн, то понесення таких позивачем підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. А тому, просить позов задовольнити в повному розмірі.
Ухвалою суду від 17.04.2026 продовжено строк розгляду справи та визначено дату, час та місце розгляду справи 14.05.2026 о 09.00 год без проведення судового засідання та виклику сторін.
На виконання вимог ухвали судді від 17.03.2026, АТ КБ «ПриватБанк» 18.05.2026 надано витребувані судом докази в справі.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило та суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.
З врахуванням наведеного та положень ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проводиться судом за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.11.2023 між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 562132, було підписано Договір про споживчий кредит №9843663 (індивідуальна частина).
Згідно умов даного договору сторони домовилися, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п. 1.1 Договору).
Згідно п.п.1.2.-1.4. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 6000.00 гривень.
1.3. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 12.11.2023р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27.11.2023р. (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 25.02.2024 р. (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 27.11.2023р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 25.02.2024р. (останнього дня строку кредитування).
Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 3390.00 грн. в грошовому виразі та 5409714.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 22290.00 грн. в грошовому виразі та 21836.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 9390.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 28290.00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п.1.5 Договору). 
Комісія за надання кредиту: 1140.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 Договору).
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2250.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18900.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. 1.6. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п.п. 1.5.2. - 1.6 Договору).
Позичальник не повинен сплачувати на користь кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором (з урахуванням додаткових угод/договорів до цього договору) та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної реальної річної процентної ставки. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород кредитодавця не можуть бути збільшені кредитодавцем без згоди позичальника (п. 1.7 договору).
Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516874*71 (п. 2.1 договору).
Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.2 договору).
Також вказаним договором визначено інші умови отримання та повернення кредиту. До договору долучено Додаток №1, яким є графік платежів та додаток №2 - паспорт споживчого кредиту №9843663.
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 , 12.11.2023 підписала акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 562132, який їй був відправлений 12.11.2023 о 12:28 на номер телефонус НОМЕР_1 . Також, анкета-заява на отримання кредиту містить детальну інформацію щодо персональних даних відповідача ОСОБА_1 зокрема, дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви, тощо.
На виконання умов кредитного договору №9843663, ТОВ «Мілоан» переказало грошові кошти у розмірі 6000 грн, на рахунок відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №115035769 від 12.11.2023.
Також відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 01.05.2026 №20.1.0.0.0/7-260428/72581-БТ направленого на адресу суду, на виконання ухвали суду про витребування доказів у даній справі від 17.03.2026, було надано інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) на яку 12.11.2023 було зараховано грошові кошти в сумі 6000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі Закону № 675-VIII).
Статтею 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).
Норми статті 11 Закону № 675-VIII відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з відзиву на позов, відповідач заперечує факт укладення кредитного договору в електронному вигляді, та зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді електронного документа) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору). Вказала, що нею не укладався Договір позики, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувалися зазначені в поданих документах процентні ставки, строки кредитування, комісії, штрафні санкції та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгодила із позивачем. А тому, просила витребувати у позивача оригінал кредитного договору, а в разі їх ненадання визнати такий кредитний договір №9843663 від 12.11.2023 недопустимим доказом. Крім того, вважає, що позивачем не представлено первинних бухгалтерських документів, що підтверджують перерахування коштів в сумі 6000,00грн на її банківський картковий рахунок та належність такого рахунку саме їй.
Як вже встановлено судом, 12.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №9843663 (індивідуальна частина), а також Графік платежів за договором про споживчий кредит, який є додатком №1 до Договору про споживчий кредит №9843663, заяву на отримання кредиту №9843663 від 12.11.2023 (додаток №2), Додаткові контактні дані Позичальника для взаємодії за Кредитним договором (додаток №3), які підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 562132, який їй був відправлений 12.11.2023 о 12:28 на номер телефону НОМЕР_1 .
Також, п. 6.1, 6.2 Договору визначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Крім цього, з кредитного договору вбачається, що такий містить такі відомості про відповідача як РНОКПП, серію та номер паспорта, дату його видачі, зареєстроване місце проживання, номери моб. телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .
А тому, суд приходить до висновку, що Договір №9843663 підписаний між сторонами 12.11.2023 у порядку встановленому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та є належним доказом у справі.
Згідно п.12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи наведені положення закону, суд не вбачав підстав для задоволення клопотання відповідача та витребування у позивача оригіналу кредитного договору. Також, з наведених підстав, суд не бере до уваги заперечення відповідача в частині визнання представленого позивачем кредитного договору в електронній формі неналежним доказом. 
Крім того, згідно п. 2.1 договору Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516874*71. Даний номер кредитної карти також зазначено в заяві на отримання кредиту №9843663 від 12.11.2023 та анкеті-заві на кредит №9843663 від 12.11.2023.
Спеціальним законом, що визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Відповідно до п.16.1 ст.16 цього Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до пунктом 10 розділу II Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_5 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Таким чином, встановлено, що відповідачем зазначено у кредитному договорі номер картки, на який кредитор мав перерахувати їй кредитні кошти і згідно платіжного доручення №115035769 від 12.11.2023 на даний картковий рахунок кредитор ТОВ «Мілоан» здійснив перерахунок кредитних коштів у сумі 6000,00грн. 
Дані обставини також підтверджуються інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 01.05.2026 №20.1.0.0.0/7-260428/72581-БТ, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.12.2025, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) про зарахування коштів на суму 6000,00 грн від 12.11.2023.
При цьому, відповідач заперечуючи отримання кредитних коштів, не спростовала факт надання всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату народження, платіжної картки, номер мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.
Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме позичальник має доступ до свого банківського рахунку і вона мала можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.
Разом із тим, представник відповідача, посилаючись у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надала суду виписки по її рахунках в банківських установах, у тому числі по картковому рахунку № НОМЕР_6 , який зазначила у договорі, як номер особистого платіжного засобу, ні доказів про відсутність у неї такого рахунку, чим не спростувала доказів, наданих стороною позивача.
Крім того, з представленого позивачем розрахунку заборгованості за ТОВ «Мілоан» вбачається, що заборгованість за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 станом на 27.06.2025, що відповідачем ОСОБА_1 тричі, а саме 20.11.2023, 18.12.2023, 18.01.2024 вносилися кошти на погашення тіла кредиту, процентів та комісії за пролонгацію в сумі по 600,00 грн., що також підтверджує отримання нею кредитних коштів та визнання наявності зобов`язань по погашенню кредиту.
Таким чином, позивачем доведено виникнення зобов`язальних (кредитних) правовідносин між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , а також виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором та перерахування позичальнику кредитних коштів в сумі 6000,00грн.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач виходив з того, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги до відповідача перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Так, встановлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладеного договір відступлення прав вимоги №106-МЛ, ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали цей договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Додатковою угодою №1 від 04.02.2025 до договору відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 внесено зміни, а саме в Додаток №1 до договору - форму реєстру боржників.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 № 753/20537/18, від 27.09.2021 № 5026/886/2012 наявність рамкового договору факторингу, витягів з реєстру прав вимоги з вказівкою на конкретний кредитний договір та боржника, акта приймання-передачі є достатніми доказами переходу права вимоги за відсутності заперечень боржника щодо дійсності первісного зобов`язання.
Також, у постанові від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17 Верховний Суд роз`яснив, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відступлення прав вимоги також підтверджується платіжною інструкцією №2258 від 28.05.2024, згідно якої ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" сплачено ТОВ «Мілоан» фінансування за договором відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 Без ПДВ в сумі 2162236,36 грн, актом прийому-передачі реєстру боржників від 28.05.2024, витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 (у новій редакції згідно Додаткової угоди №1 від 04.02.2025), згідно якого позивач набув права вимоги за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 до боржника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості становить 20669,40грн. Дані документи підписані Клієнтом та Фактором та містять відбитки мокрих печаток.
А тому, враховуючи наведене, заперечення сторони відповідача щодо того, що позивачем не представлено суду доказів належного переходу права вимоги за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023, а саме реєстри прав вимоги не містять достатніх даних, що підтверджують обсяг і зміст переданих прав, інформації про залишок заборгованості, витяг з реєстру не має підпису та печатки та з такого неможливо встановити, що він є частиною реєстру, а також позивачем не представлено доказів сплати за договором факторингу, суд не бере до уваги, оскільки такі спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що представлений стороною позивача Договір факторингу та витяг з Реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами, які у встановленому законом порядку підтверджують перехід до позивача пред`явлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023, оскільки укладаючи договір факторингу 106-МЛ від 28.05.2024, сторони узгодила всі істотні умови для такого виду договору відповідно до чинного законодавства та дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а тому з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що сторонами договору факторингу в момент їх підписання не додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. 
Оскільки судом встановлено, що позичальником умови кредитного договору не виконано, грошові кошти на умовах визначених кредитним договором не повернуто, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків та комісії за Договором про надання споживчого кредиту №9843663 від 12.11.2023.
Однак, сторона відповідача заперечує розмір заборгованості за процентами та вважає, що такий розраховано з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», оскільки такі нараховано в сумі 15329,40грн, що є неспівмірною тілу кредиту в розмірі 4200,00 грн та суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. А тому просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру тіла кредита - 4200,00 грн.
Відповідно до п. 1.3-1.5 Кредитного договору: Сума (загальний розмір) кредиту становить 6000 грн Кредит надається загальним строком на 105 днів з 12.11.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27.11.2023 р. (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 25.02.2024 р. (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 27.11.2023 р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 25.02.2024 р. (останнього дня строку кредитування).
Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 3390.00 грн. в грошовому виразі та 5409714.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 22290.00 грн. в грошовому виразі та 21836.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 9390.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 28290.00 гривень (п.1.5 Договору).
Згідно п. 2.3.1. Кредитного договору № 9843663 від 12.11.2023 року Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавецем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил.
Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, що визначаються як відсоток від суми наданого кредиту.
Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/ поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.
Так, як уже встановлено судом, на підставі договору факторингу №106-МЛ від 28.05.2024, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 12.11.2023 №9843663 та згідно розрахунку за кредитом наданого первісного кредитора ТОВ «Мілоан» та виписки з особового рахунка за даним кредитним договором, станом на 12.02.2026 заборгованість ОСОБА_1 становить 20669,40грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4200,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 15329,40 грн; простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 1140,00 грн.
При цьому, судом враховується, що первісним кредитором відповідачу у розмір заборгованості за процентами зараховано здійснені проплати позичальником 20.11.2023, 18.12.2023, 18.01.2024 в загальній сумі 1800,00 грн. 
Також з розрахунку за кредитом наданого первісним кредитором ТОВ «Мілоан» вбачається, що з врахуванням неодноразової пролонгації пільгового періоду на умовах передбачених п.2.3.1.1 договору, проценти за кредитним договором нараховано за процентною ставкою 2,50 % (п.1.5.2 та п.2.3.1.1 договору).
Таким чином, з наведеного вбачається, відповідачем нараховано заборгованість за договором про про споживчий кредит №9843663 від 12.11.2023 в межах загальної вартості кредиту визначеної п.1.5 Договору та у порядку встановленому таким договором, з яким відповідач була ознайомлена та який підписала одноразовим ідентифікатором 562132. При цьому суд враховує, що позивачем подано детальний розрахунок нарахувань, підготовлений відповідно до умов договору, який підтверджує порядок обчислення процентів, строків користування кредитом, а також відповідає умовам Договору.
В той же час, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача відсотків в сумі 15329,40 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Як встановлено судом, розмір тіла кредиту, який наданий позичальнику позикодавцем становить 6000 грн. та з врахуванням здійснених платежів на погашення кредиту, на даний час становить 4200 грн. В той же час, розмір нарахованих процентів за умовами договору, навіть з врахуванням частково списаної суми відповідно до Програми лояльності, в декілька разів перевищує розмір тіла кредиту, що відповідач вважає несправедливими умовами договору і про це заявляє суду.
Дійсно, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 справі № 679/1103/23, вважаючи зокрема, що за певних обставин суми, нараховані за договором, можуть бути зменшені судом з огляду на принципи справедливості, розумності та пропорційності.
Суд встановив, що умови договору дають право на нарахування відсотків, розрахунок позивача відповідає умовам договору, але сума нарахованих відсотків у розмірі 15329,40 грн є значною (майже в три рази більша суми тіла кредиту), що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. З огляду на принципи добросовісності, справедливості й розумності, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованих відсотків до розміру отриманого тіла кредиту, що з врахуванням внесених платежів на погашення відсотків за кредитом, становитиме 4200,00 гривень.
Заперечення відповідача щодо безпідставності стягнення з неї комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд відхиляє, оскільки як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача комісію за видачу кредиту в сумі 1140 грн, нарахування якої передбачено п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 9843663 від 12.11.2023, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
З огляду на наведене позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача за Договором про споживчий кредит №9843663 від 12.11.2023 в сумі 9540,00 грн, а саме 4200,00 грн тіла кредиту, 4200,00 грн відсотки та 1140,00 грн заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1228,83 гривні.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з висновків викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц та від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача представлено суду договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І.; акт наданих послуг №Д/16830 від 12.02.2026 в якому зазначено про надання правничої допомоги за договором, боржником в якому є ОСОБА_1 , сума наданих послуг склала 8000,00 грн; детальний опис наданих послуг до акту №Д/16830 наданих послуг від 12.02.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 ; ордер серія ВС №1408806 від 20.10.2025 згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уповноважило адвоката Усенко М.І. представляти інтереси у судах загальної юрисдикції; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Усенко М.І. від 29.09.2012; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет».
Дійсно як вбачається з представлених позивачем доказів, фактичний розмір понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката становить 8000,00 грн. В той же час оцінивши надані адвокатом послуги та витрачений ним час на складання процесуальних документів, а саме позовної заяви, клопотання про витребування доказів, додаткових пояснень у справі, зважаючи зокрема на складність справи, ціну позову, суд приходить до висновку, що визначений стороною та його адвокатом розмір витрат на правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору і з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 2000 гривень 00 копійок.
При цьому, посилання сторони відповідача на те, що представником позивача не надано доказів правомірності підпису позову представником, оскільки до матеріалів позовної заяви надано ордер на представництво у якому не зазначено, органу, в якому надається правова допомога, а зазначено лише загальне формулювання "у судах загальної юрисдикції", що згідно зі змістом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18, постановах Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 911/2636/19 та від 24.02.2021 у справі № 554/213/19, є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд не бере до уваги, оскільки в даних справах, що розглядалися, в ордері були взагалі відсутні відомості про судові органи.
В той час, як вбачається з наявного в матеріалах справи ордеру серія ВС №1408806 від 20.10.2025, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уповноважило адвоката Усенко М.І. представляти інтереси у судах загальної юрисдикції, що згідно правового висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №754/12387/21, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах загальної юрисдикції, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
Керуючись статями 10-13, 49, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №9843663 від 12.11.2023 в сумі 9540 гривень 00 копійок (дев`ять тисяч п`ятсот сорок гривень нуль копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1228 гривень 83 копійки (одна тисяча двісті двадцять вісім гривень вісімдесят три копійки) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок (дві тисячі гривень нуль копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», юридична адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28; код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя:         Андрій БУЧИНСЬКИЙ