ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 р.	Справа № 524/13058/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.12.2025 (суддя: Ковальчук Т.М., м. Кременчук, Полтавська область) по справі № 524/13058/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції Національної поліції України   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту – відповідач, ДПП України), у якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 5777759 від 22 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за статтею 127-3 КУпАП, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що працівник патрульної поліції зупинив його без передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав та без повідомлення причини зупинки. Вказує, що, не будучи юридично обізнаним, позивач надав для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія та технічний паспорт; при цьому повідомив про відсутність жодних порушень правил дорожнього руху, однак жодних доказів протилежного йому не було надано. Зазначив, що обставини, вказані як об`єктивна сторона передбаченого статтею 127-3 КУпАП адміністративного правопорушення, викладено за відсутності отриманих в законному порядку доказів. Єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, однак сам факт її складання не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.12.2025 по справі № 524/13058/25 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.12.2025 по справі № 524/13058/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, який інкриміновано позивачу, не доведена як матеріалами справи, так і в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а відповідно в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127-3 КУпАП.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що 22 вересня 2025 року інспектором батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції Роговим Р.Г. складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5777759 від 22 вересня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127-3 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 22 вересня 2025 року о 10:30:16 год. у м. Кременчуці на вул. Старшого Лейтенанта Кагала, буд. 53, ОСОБА_1 , будучи самозайнятою особою з підготовки, перепідготовки водіїв, використовуючи навчальний транспортний засіб «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював підготовку водія цього транспортного засобу ОСОБА_2 , не маючи чинного документа (атестату спеціаліста) з підготовки водіїв, чим порушив вимоги пункту 24.5 ПДР України та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 487.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови та зазначив про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 127-3 КУпАП, оскільки за нормами чинного законодавства здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів не має права здійснювати особа, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 127-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами-підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт 24.5 Правил дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України) визначає, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Пункт 18 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ 487 від 20.05.2009, передбачає, що для теоретичної та практичної підготовки залучаються атестовані в установленому законодавством порядку спеціалісти. Особи, що залучені до підготовки водіїв, зобов`язані мати особову медичну книжку.
Відповідно до пункту 3 розділу І Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, затвердженого наказом МВС України № 954 від 24.11.2023, заклади для забезпечення підготовки (теоретичної та/або практичної), перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів (далі - водії) повинні мати матеріально-технічну базу та атестованих спеціалістів.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що підготовку, перепідготовку водіїв транспортних засобів здійснює особа, яка має чинний документ спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів.
Разом з тим, суб`єктом відповідальності за ст. 127-3 КУпАП є посадова особа закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, суб`єктами відповідальності за ст. 127-3 КУпАП є виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.
Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.
З контексту відповідних положень КУпАП випливає, що суб`єктом відповідних проступків може бути не будь-яка посадова особа, а посадова особа суб`єкта закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів. 
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У спірному випадку відповідачем не було надано доказів того, що позивач є посадовою особою закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичною особою-підприємцем, що здійснюють діяльність з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.
При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2026 витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області докази, а саме відомості стосовно реєстрації/нереєстрації фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) станом на 22.09.2025.
На виконання вказаної ухвали Другого апеляційного адміністративного суду, листом від 04.05.2026 Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області повідомлено, що станом на 22.09.2025 ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець на податковому обліку в Головному управлінні Державної податкової служби у Полтавській області не перебував.
Оскільки доказів того, що позивач є посадовою особою закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичною особою-підприємцем, що здійснюють діяльність з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, відповідачем надано не було, тобто позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.127-3 КУпАП, а, відтак, не може нести відповідальність за вказаною статтею, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП, відповідно наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.12.2025 по справі № 524/13058/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову, складену інспектором батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції Роговим Р.Г., серії ЕНА № 5777759 від 22 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 127-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн., провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Т.С. Перцова   О.А. Спаскін