Справа № 991/515/26
Провадження 1-в/991/27/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А

14 травня 2026 року          Київ

Суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 52022000000000436.

У ході розгляду суд встановив таке.
Вступ
1.На розгляді судді Вищого антикорупційного суду перебувала угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року за № 52022000000000436, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. За результатами розгляду суд ухвалив вирок від 30 березня 2026 року яким затвердив угоду. Вирок набрав законної сили.
2.Захисник засудженого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного слідчим суддею Вищого антикорупційного суду ухвалою від 09 листопада 2023 року в справі № 991/9613/23, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи ініціатора клопотання
3.Захисник обґрунтовував клопотання відпадінням потреби в арешті в силу виконання вироку щодо ОСОБА_5 , який набрав законної сили, відшкодуванням шкоди та внесенні благодійного внеску на потреби Збройних Сил України.

Позиції учасників, висловлені у судовому засіданні
4.У судовому засіданні захисник підтримав своє клопотання. Повідомив про виконання ОСОБА_5 взятих на себе угодою про визнання винуватості обов`язків по відшкодуванню шкоди та перерахуванні коштів на потреби Збройних Сил України. Стосовно життєвої потреби у скасуванні арешту зазначив, що ОСОБА_5 має інвалідність та осіб на утриманні. Звернув увагу на волонтерську діяльність засудженого.
5.Прокурор ОСОБА_4 не заперечувала щодо задоволення клопотання.
6.Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не прибув. Через захисника звернувся до суду із заявою про розгляд без своєї участі у якій підтримав вимоги клопотання.

Висновки суду щодо розгляду клопотання без участі засудженого
7.З урахуванням положень стетей 174 та 539 КПК України, неприбуття в судове засідання учасника не перешкоджає проведенню розгляду вказаного питання.

Нормативне регулювання
8.Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
8.1.Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
8.2.Наведена засада закріплена також у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
8.3.Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
9.Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесено арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
10.Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
11.Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170, ч. 5 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
12.Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
13.Частиною 4 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
14.Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано судом, зокрема, у випадку, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт було накладено необґрунтовано.
15.Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом (ч. 1 ст. 539 КПК України).

Мотиви та висновки суду
16.З матеріалів провадження суд встановив, що слідчий суддя Вищого антикорупційного суду вирішував питання про накладення арешту на майно ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 52022000000000436.
17.Так, слідчий суддя ухвалою від 09 листопада 2023 (справа № 991/9613/23, провадження № 1-кс/991/9709/23) наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
18.14 червня 2024 року зі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт від 12 червня 2024 року в кримінальному провадженні № 52022000000000436, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, зокрема щодо ОСОБА_5 (судова справа № 991/5191/24, провадження № 1-кп/991/64/24).
19.Під час судового розгляду - 20 січня 2026 року між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
20.В угоді зазначено істотні обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення.
21.Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_5 у разі затвердження угоди та на яке останній надав свою згоду, засвідчивши її власним підписом, зокрема:
-за ч. 5 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк сім років, з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної власності, пов`язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями та фінансовими ресурсами на строк три роки, та з конфіскацією майна;
-- за ч. 1 ст. 366 КК України - у виді обмеженням волі на строк два роки, з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної власності, пов`язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями та фінансовими ресурсами на строк три роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України сторони узгодили звільнення ОСОБА_5 від призначеного показання за ч. 1 ст. 366 КК України.
На підставі ст. 75 КК України сторони узгодили звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, який визначається судом.
Згідно зі ст. 77 КК України у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, сторони узгодили не застосовувати покарання у виді конфіскації майна.
Визначення тривалості іспитового строку та конкретних обов`язків сторони віднесли на розсуд суду.
Крім цього, зі змісту угоди вбачається, що під час розгляду угоди сторони погодились клопотати перед судом про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді ВАКС від 09 листопада 2023 року, а саме квартири, яка належить ОСОБА_5 .
22.З урахуванням узгодженого покарання у вигляді конфіскації майна, під час розгляду угоди сторони відмовились від наміру клопотати перед судом про скасування арешту майна.
23.30 березня 2026 року Вищий антикорупційний суд вироком затвердив вищезазначену угоду на умовах, зазначених в ній. Визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 5 ст. 191 КК України, і призначив ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання, зокрема конфіскацію майна.
24.Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у вироці щодо ОСОБА_5 суд зазначав таке: «Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
У цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке в силу положень ст. 77 КК України не застосовуватиметься з огляду на те, що суд звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Незастосування такого додаткового покарання пов`язане саме зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, тобто виключно зі сприятливим перебігом іспитового строку, що на даний час не може бути вирішено наперед.
За таких обставин арешт майна, накладений ухвалою від 09 листопада 2023 року в справі № 991/9613/23 з метою забезпечення його конфіскації майна як виду покарання, необхідно залишити в силі».
У резолютивній частині вироку суд зазначив: «Відповідно до ст. 77 КК України (в редакції, що діяла до 01 листопада 2024 року) при застосуванні ст. 75 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовувати».
25.Отже, як вбачається з вироку, вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи те, що арешт на майно був накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та обвинуваченого відповідно до ч. 3 ст. 75 КК звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком тривалістю 3 роки й не застосоване призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд дійшов до висновку, що скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є передчасним, адже потреба в застосуванні такого заходу забезпечення не відпала.
26.Як вже зазначалось, арешт на майно ОСОБА_5 , щодо якого подано клопотання, був накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту такого майна є передчасним як на час винесення вироку, так і на час вирішення цього клопотання, оскільки іспитовий строк визначений ОСОБА_5 вироком від 30 березня 2026 року ще не закінчився.
27.Насамперед суд звертає увагу, що питання про скасування арешту майна на стадії виконання вироку вирішується з урахуванням підстав і мети застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, а також змісту ухваленого судового рішення.
28.Як установлено судом під час розгляду та затвердження угоди та підтверджується матеріалами провадження, арешт майна було накладено для забезпечення можливості застосування конфіскації майна у межах кримінального провадження.
29.Вищий антикорупційний суд 30 березня 2026 своїм вироком ОСОБА_5 за результатами затвердження угоди про визнання винуватості, окрім іншого, призначив покарання яким передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, призначення конфіскації майна прямо передбачено змістом вироку суду, що, своєю чергою, узгоджується з метою накладення арешту на майно на стадії досудового розслідування.
30.Зазначений вирок постановлено на підставі угоди про визнання винуватості, умови якої були погоджені сторонами кримінального провадження, у тому числі стороною захисту.
31.У межах цієї угоди сторони погодили вид та розмір покарання, а також інші правові наслідки її укладення.
32.Водночас, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час постановлення вироку суд окремо оцінив питання подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Зокрема, у мотивувальній частині вироку суд звернув увагу, що арешт майна було накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а тому його скасування на момент ухвалення вироку є передчасним з огляду на правові наслідки, передбачені ст. 78 КК України у разі невиконання засудженим покладених на нього обов`язків або вчинення нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку. За таких обставин суд виходив з того, що скасування арешту на цьому етапі може унеможливити виконання вироку в частині конфіскації майна у випадку настання передбачених законом підстав.
33.Суд звертає увагу, що звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України не означає припинення всіх правових наслідків ухваленого вироку, оскільки таке звільнення є умовним та пов`язане з обов`язком особи виконувати покладені на неї судом обов`язки протягом іспитового строку.
34.У разі невиконання таких обов`язків або вчинення нового кримінального правопорушення суд може скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням і направити особу для відбування призначеного покарання.
35.За таких обставин збереження арешту майна на період іспитового строку спрямоване на забезпечення реальної можливості виконання вироку у випадку скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
36.Варто зазначити, що у цьому випадку йдеться не про гіпотетичну можливість призначення покарання, а про забезпечення виконання вироку суду у межах вже існуючого кримінального провадження.
37.Також суд враховує, що зазначений вирок Вищого антикорупційного суду від 30 березня 2025 року сторонами кримінального провадження не оскаржувався та набрав законної сили. Отже, встановлені ним правові наслідки, у тому числі у частині призначення покарання та визначення порядку його виконання, є обов`язковими та не можуть бути переглянуті в межах розгляду питання про скасування арешту майна.
38.Такі мотиви суду узгоджуються з висновками Апеляційної палати ВАКС, зокрема у рішенні від 02 квітня 2026 року в справі № 991/10586/25.
39.Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись вищенаведеним та на підставі стетей 174, 532, 539 КПК України суд постановив:

1.Клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без задоволення.
2.Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
3.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя           ОСОБА_1