Справа №295/16724/24
Категорія 2
2/295/1425/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі: 
Головуючої судді Біднини О.В., 
за участю секретаря судового засідання Мотінової А.П.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування вимог зазначено, що 14.05.1994 року між сторонами було зареєстровано шлюб, однак спільне життя у сторін не склалося, тому позивач звернулася із позовною заявою про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі подружжям було придбано нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , та земельної ділянки розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер – 1822081200:01:000:0845. Позивач вказує, що спірна квартира та земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача ОСОБА_2 06.02.2025 року надійшла заява про визнання позову (а.с. 78).
06.02.2025 представник позивача - адвокат Цюпик О.В. на стадії підготовчого провадження подала заяву про зміну предмета позову (а.с. 66-69).
Відповідно до ухвали суду від 06.02.2025 заява про зміну предмета позову, подана представником позивача - адвокатом Цюпик О.В. 06.02.2025, прийнята до розгляду (а.с. 80-82).
25.02.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити (а.с. 99-103) В обґрунтування заперечень вказав, що із позовною вимогою щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя вказаної квартири та земельної ділянки погоджується, оскільки це майно нажито спільними зусиллями під час шлюбу та спору з цього питання ніколи не було. При цьому із позовними вимогами в частині припинення права власності та стягнення компенсації не погоджується, оскільки вони викладені з порушенням норм матеріального, процесуального права та не відповідають дійсним обставинам.
13.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник просила задовольнити позовну заяву в редакції від 06.02.2025 року (а.с. 110-111).
17.03.2025 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що на виплату позивачу грошової компенсації не погоджується, оскільки позивач не довів фінансову спроможність відповідача для сплати такої компенсації (а.с. 131-134).
Згідно з ухвалою суду, яка постановлена в підготовчому судовому засіданні 12.08.2025 та занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, розгляд справи призначений по суті (а.с. 167-169).
В судовому засіданні 25.03.2026 представником позивача – адвокатом Цюпик О.В. заявлено клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження для вчинення процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження (а.с. 194-196). 
Ухвалою суду від 25.03.2026 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено заяву представника позивача про повернення до стадії підготовчого провадження (а.с. 197-198).
25.03.2026 представник позивача - адвокат Цюпик О.В. на стадії підготовчого провадження подала заяву про зміну предмета позову (а.с. 200-202).
Відповідно до ухвали суду від 06.04.2026, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання заява про зміну предмета позову, подана представником позивача - адвокатом Цюпик О.В. 25.03.2026, прийнята до розгляду.
В судове засідання 06.04.2026 позивач не з`явилася, представник позивача – адвокат Цюпик О.В. направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 06.04.2026 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, вказав, що в матеріалах справи міститься його заява про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. 
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Вивчивши й дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2024 року розірвано шлюб, укладений між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області 14.05.1994 року, актовий запис № 710.
Відповідачу по справі ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер – 1822081200:01:000:0845, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.10.2024 року.
Право власності на зазначену вище квартиру було зареєстроване за відповідачем згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2003 на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 15-17).
11.12.2012 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 799 від 12.08.2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 1822081200:01:000:0845, площею 0,1000 га, цільове призначення: для ведення садівництва, розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Вересівська сільська рада садово-городнє товариство «Оберіг», ділянка № НОМЕР_1 (а.с. 39-40).
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення норм статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3ст.325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі статтями 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладені вимоги закону, судом встановлено, що спірне майно було набуто подружжям під час шлюбу, на підтвердження чого позивачем надано належні та допустимі докази, при цьому відповідач проти вимог позову не заперечує, тому в силу положень статті 60 СК України, квартира АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Вересівська сільська рада, садово-городнє товариство «Оберіг», є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомир від 10.02.2025 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись статтями 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер – 1822081200:01:000:0845, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер – 1822081200:01:000:0845.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер – 1822081200:01:000:0845.
Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя:           О.В. Біднина