ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 липня 2026 року	Справа №160/7538/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, якими визначено Тімченко Вікторії Андріївні (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкові зобов`язання по уплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- № 0118236-2411-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2420,58 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 площею 146,40 кв.м.
- № 0118237-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 466,32 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
- № 0118238-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 4427,43 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м.
- № 0118241-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 5338,87 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м.
- № 0118244-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 5503,15 грн. за період з 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м.
- № 0118251-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 5831,69 грн. за період з 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м.
- № 0118255-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 6570,92 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м.
- № 0118239-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 1598,67 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м.
- № 0118240-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 1927,78 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м.
- № 0118245-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 1987,10 грн. за 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м.
- № 0118248-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2105,73 грн. за 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м.
- № 0118254-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2372,65 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м.
- № 0118242-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2424,85 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
- №0118243-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2499,46 грн. за 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
- № 0118249-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2648,68 грн. за 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
- № 0118253-2410-0462-UA12020010000033698 від 03 березня 2026 року на суму 2984,43 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
В обґрунтування вимог позивач зазначав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом без належного з`ясування всіх фактичних обставин, без урахування вимог податкового законодавства щодо порядку визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також без належного підтвердження правових підстав для нарахування відповідних сум податкового зобов`язання за спірні податкові періоди. Вважає, що такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою від 01 квітня 2026 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
20.04.2026 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно за 2021–2025 роки сформовані автоматично на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За даними контролюючого органу, позивачка є власницею кількох об`єктів житлової нерухомості у м. Дніпрі, у зв`язку з чим податок розраховано відповідно до ст. 266 ПК України, з урахуванням площі об`єктів, часток у праві власності, ставок податку та передбаченого законом зменшення бази оподаткування. ППР були направлені за податковою адресою позивачки рекомендованим листом, однак повернуті за закінченням строку зберігання, тому відповідач вважає їх належним чином врученими. Щодо доводів позивачки про фактичну відсутність квартири площею 73,3 кв. м, відповідач зазначає, що право власності на 9/18 частки цього об`єкта не припинене у Державному реєстрі, а тому контролюючий орган правомірно використовував офіційні реєстраційні дані.
23.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що ГУ ДПС не довело правомірності оскаржуваних ППР, зокрема щодо повторного нарахування податку за 2021 рік за ті самі об`єкти нерухомості, за які податок уже був сплачений на підставі попередніх ППР. Також позивач вказує, що податок безпідставно нараховано за квартиру АДРЕСА_5 , оскільки її частина після реконструкції увійшла до складу квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації та рішенням ДПС України за результатами розгляду скарги. Крім того, позивач вважає неправомірним визначення квартири АДРЕСА_6 як окремої квартири, оскільки вона фактично є частиною житлового будинку садибного типу, а отже разом із квартирою по АДРЕСА_7 становить різні типи житлової нерухомості, для яких застосовується пільга 180 кв. м за ст. 266 ПК України. У зв`язку з цим позивач просить задовольнити позов.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомості а саме:
- квартира, загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , дата державної реєстрації права власності - 13.11.2021, частка власності 1; 
- квартира, загальною площею 101,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації права власності 20.07.2017, частка власності 1; 
- квартира, загальною площею 73,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , дата державної реєстрації права власності - 27.02.2008, частка власності 9/18; 
- домоволодіння, загальною площею 146,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності - 26.07.2018, частка власності 0 (речове право припинено 30.07.2021).
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено на адресу позивача податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено до сплати суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за даними об`єктами нерухомості за 2021-2025 роки, а саме:
2021 рік
- від 03 березня 2026 року № 0118236-2411-0462- UA12020010000033698 на суму 2420,58 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 площею 146,40 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118237-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 466,32 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118238-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 4427,43 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118239-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 1598,67 грн. за 2021 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м. 
2022 рік
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118240-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 1927,78 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118241-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 5338,87 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118242-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2424,85 грн. за 2022 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м. 
2023 рік
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118244-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 5503,15 грн. за період з 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118243-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2499,46 грн. за 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118245-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 1987,10 грн. за 2023 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м. 
2024 рік
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118248-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2105,73 грн. за 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118251-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 5831,69 грн. за період з 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118249-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2648,68 грн. за 2024 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м. 
2025 рік
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118255-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 6570,92 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118254-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2372,65 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 площею 73,30 кв.м. 
- від 03 березня 2026 року податкове повідомлення-рішення №0118253-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 2984,43 грн. за 2025 рік за об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м.
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 статті 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;
Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:
а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;
г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;
ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).
Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт “а”).
Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Заперечуючи проти нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі спірних податкових повідомлень – рішень від 03.03.2026, позивач зазначила, що за об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 , будинок площею 146,40 кв.м.; по АДРЕСА_8 площею 46,10 кв.м.; по АДРЕСА_3 площею 101,50 кв.м. податок на нерухоме майно за 2021 рік нею сплачено на підставі ППР від 29.08.2025 №2063968-2410-0462-UA12020010000033698, №2063963-2410-0462-UA12020010000033698, №2063964-2410-0462-UA12020010000033698. 
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 29.08.2025 року прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік:
№2063965-2410-0462- НОМЕР_2 на суму 1804,46 грн за об`єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 площею 146,40 кв.м.; 
№2063963-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 410,40 грн. за об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_2 площею 46,10 кв.м., 
№2063964-2410-0462- UA12020010000033698 на суму 3399,64 грн. за об`єкт нерухомого майна АДРЕСА_3 площею 101,5 кв.м.
Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем не оскаржувались.
При цьому, в матеріалах справи наявні платіжні документи - розрахункові чеки АТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2026 №2.544280309.1 на суму 1804,46 грн, №2.544269933.1 на суму 410,40 грн, № 1.544300201.1 на суму 3399,64 грн, в яких у графі призначення платежу вказано: «101, 303070812, 18010200, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами за 2021 рік, ОСОБА_1 ».
Отже, наведеними доказами підтверджено виконання позивачем обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, що нарахований відповідачем згідно ППР від 29.08.2025 №2063968-2410-0462-UA12020010000033698, №2063963-2410-0462-UA12020010000033698, №2063964-2410-0462- НОМЕР_2 , тому нарахування за 2021 рік цього податку спірними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями від 03.03.2026 № 0118236-2411-0462 - UA12020010000033698, №0118237-2410-0462 - UA12020010000033698, №0118238-2410-0462- UA12020010000033698, є протиправним та свідчить про подвійне оподаткування позивача.
До того ж, жодного доводу щодо підстав повторного нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, відповідачем у відзиві не вказано.
На підставі наведеного, податкові повідомлення-рішення від 03.03.2026 № 0118236-2411-0462-UA12020010000033698, №0118237-2410-0462 - UA12020010000033698, №0118238-2410-0462- UA12020010000033698, є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо нарахування податку на нерухоме майно на 9/18 частки квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 73,3 кв.м., позивач зазначила, що вона набула право власності на 9/18 частину цієї квартири на підставі Договору дарування від 24.01.2008 року. Після проведення реконструкції в 2011 році частини квартири АДРЕСА_4 стала складати 101,5 кв.м. та їй було присвоєно №3. Тому, позивач зазначає, що такого об`єкту нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_4 , не існувало у період 2021-2025 роки.
Щодо таких доводів позивача суд зазначає таке.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (дата формування 12.08.2025), з 27.02.2008 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку 9/18 у квартирі АДРЕСА_4 , загальна площа 73,3кв.м, житлова площа 38,1 кв.м., власність спільна часткова, на підставі договору дарування, ВКС № 805637 реєстр № 181, 24.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю.
Також судом здійснено запит до Реєстру речових прав на нерухоме майно, та згідно з відповіддю № 2964526 від 01.07.2026, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 73,3 кв.м. 
Як вже зазначалось, п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового Кодексу України унормовано, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачає, що саме власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (фізичні та юридичні особи) є платниками цього податку.
Для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: (1) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або (2) відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або (3) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності.
Таким чином, законодавець передбачив кілька джерел, з яких податковий орган може отримати відомості, необхідні для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2024 року у справі №440/9997/22.
В цій постанові, Верховний Суд також вказав, що критично оцінює довід податкового органу, що підставою для визначення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості є тільки дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Платником податку є саме власник об`єкта оподаткування, а не особа, про яку до Державного реєстру речових прав внесено запис як про власника. Державний реєстр є лише джерелом інформації, зокрема, щодо характеристик бази оподаткування.
За визначенням, наведеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
За правилами частини другої статті 12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Питання застосування норми частини другої статті 12 Закону №1952-IV вже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 24 січня 2020 року (справа №910/10987/18), від 26 жовтня 2022 року (справа №538/2185/14-ц), від 20 лютого 2018 року (справа №917/553/17), Верховний Суд дійшов висновку, що нормою частини другої статті 12 Закону №1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.
При цьому усталеною є також позиція Верховного Суду, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для його виникнення.
Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02 липня 2019 року (справа №48/340), від 12 березня 2019 року (справа №911/3594/17), від 19 січня 2021 року (справа №916/1415/19), відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Згідно із наданими позивачем до матеріалів справи доказами, зокрема, декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер: ДП14211075342, виданий 04.07.2011, технічним паспортом, що виготовлений 14.03.2017 ФОП ОСОБА_2 , позивачем здійснено реконструкцію 9/18 частки у квартирі АДРЕСА_4 , загальною площею 73,3 кв.м., в результаті чого з`явився об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 101,5 кв.м. 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (дата формування 12.08.2025), право власності позивача на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 101,5 кв.м. зареєстровано 20.07.2017, підстава: 
договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 1200, виданий 12.04.2008, видавник: Приватний нотаріус Башкіна І.Ю.; договір дарування, серія та номер: 181, виданий 24.01.2008, видавник: Приватний нотаріус Башкіна І.Ю.; договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 1200, виданий 12.04.2008, видавник: Приватний нотаріус Башкіна І.Ю.; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП14211075342, виданий 04.07.2011, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.
Отже, судом встановлено, що нерухоме майно, яке набуто позивачем у 2008 році на підставі договору дарування, а саме, 9/18 частки у квартирі АДРЕСА_4 в подальшому перетворилась на об`єкт нерухомого майна - квартиру під АДРЕСА_6 . 
До того ж, позивач під час реалізації свого права на реконструкцію квартири АДРЕСА_4 не вжив передбачені главою 26 Цивільного кодексу України заходи щодо реалізації співвласниками свого права на виділ чи поділ об`єкта спільної часткової власності, в даному випадку квартири АДРЕСА_5 . У результаті, у Реєстрі прав власності з`явилась реєстрація права власності як на нове майно - квартиру АДРЕСА_6 , однак, так і залишилась реєстрація на частку 9/18 у квартирі АДРЕСА_5 , якої фактично вже не існує.
Проте, вказані правовідносини не є предметом розгляду у даній справі тому, суд не надає їм відповідну правову оцінку. 
Таким чином, у позивача відсутній обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна – частку 9/18 у квартирі АДРЕСА_4 .
До того ж, як слушно зазначив позивач, Державна податкова служба України під час розгляду скарги позивача на податкові повідомлення – рішення від 27.10.2023 та 21.03.2024 (з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в тому числі і на об`єкт нерухомого майна за адресою: квартиру АДРЕСА_4 ), у рішенні про результати розгляду скарги від 23.10.2025 №30691/56/99-00-06- 01-02-06 зазначила, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області при автоматизованому обрахунку податку за 2020-2024 р.р. на об`єкти житлової нерухомості не враховано, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 73,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_9 , припинено 04.07.2011 у зв`язку з реконструкцією квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації №ДП4211075342 від 04.07.2011 року. Отже, оскаржувані ППР підлягають скасуванню. 
Втім, обраховуючи позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у березні 2026 року за 2021-2025 роки, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, незважаючи на наведений висновок Державної податкової служби України, повторно визначила відповідне податкове зобов`язання за об`єкт нерухомого майна, який не існував впродовж 2021 - 2025 років.
Отже, наведене свідчить про протиправність податкових повідомлень – рішень №0118239-2410-0462-UA12020010000033698, №0118240-2410-0462- UA12020010000033698, №0118245-2410-0462- UA12020010000033698 №0118248-2410-0462- UA12020010000033698, №0118254-2410-0462- UA12020010000033698, та наявність підстав для їх скасування.
Також серед підстав заявленого позову позивач вказала, що у період – з 2022-2025 роки позивачу належало 2 (два) різні типи об`єктів житлової нерухомості: 
1. частина житлового будинку АДРЕСА_3 ) площею 101,5 кв.м.; 
2. квартира АДРЕСА_2 (46,10 кв.м.).
На думку позивача, квартира АДРЕСА_3 площею 101,5 кв.м. насправді не є квартирою, а є частиною житлового будинку літ. А-1 домоволодіння АДРЕСА_6 , оскільки її площа збільшилась до 101,50 кв.м. на підставі реконструкції у 2011 році, а таке, можливо тільки при здійсненні реконструкції шляхом прибудов та надбудов в приватному житловому будинку садибного типу, розташованому на приватній земельній ділянці.
А тому, як зазначає позивач, зазначення в податкових повідомленнях-рішеннях обох об`єктів нерухомого майна як «квартира» із застосуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування до 60 кв.м. є протиправним, оскільки за 2022-2025 роки податок на нерухоме майно за цей об`єкт взагалі не підлягає нарахуванню, тому що загальна площа частини житлового будинку садибного типу (квартира 3) - 101,5 кв.м. та квартири в багатоквартирному будинку - 46,1 кв.м., не перевищує площі, вказаної в статті 266.4.1 Податкового кодексу України, як пільгової – 180 кв.м.
Суд, розглянувши такі доводи позивача, вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно із статтею 382 Цивільного кодексу України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20) зазначено, що
«39 . Станом на дату набрання чинності ЦК України законодавство України містило такі основні положення щодо поняття багатоквартирного будинку:
- серед об`єктів приватизації державного житлового фонду окремо виділялися лише квартири в багатоквартирних будинках та одноквартирні будинки (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Будь-яких проміжних, об`єктів (наприклад, двоквартирних будинків чи квартир у них) закон не згадував;
- законодавство про інвентаризацію нерухомого майна вказувало на те, що житлові будинки квартирного типу поділяються на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище). Багатоповерхові житлові будинки визнавались багатоквартирними. Разом з тим багатоквартирними визнавались також малоповерхові будинки: блокового типу - так звана килимова забудова (абзаци перший - третій пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127);
- відповідно до державних будівельних норм житлові будинки поділялися лише на одноквартирні та багатоквартирні без виокремлення такого виду як двоквартирні будинки (абзац перший преамбули, пункт 1.4 ДБН В.2.2- 15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», які складалися й погоджувалися у 2003-2004 роках).
Таким чином, є всі підстави вважати, що на момент прийняття та набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року житлові будинки за ознакою квартирності поділялися на одноквартирні та багатоквартирні (такі, що складаються з двох чи більше квартир).
Судом із договору дарування від 24.01.2008 року встановлено, що позивач отримала у дар 9/18 частини квартири АДРЕСА_5 . Квартира має наступні характеристики: житлова площа - 38,1 кв.м.; загальна площа - 73,3 кв.м.; розташована у житловому будинку А-1 та складається: 1-коридор; 2-санвузол; 3-коридор; 4-кухня; 5,6,7-житлові; 8-ванна 9-туалет;10- коридор; 11-комора, ганок літ.а". В користуванні сараї літ. Г.Е. вбиральня літ.3, споруди № 3,4,11,12,13,15.
При цьому, як вже раніше встановлено судом, згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер: ДП14211075342, виданий 04.07.2011, за наслідками реконструкції створено саме квартиру АДРЕСА_3 .
Отже, об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_3 , створений шляхом реконструкції квартири АДРЕСА_4 .
При цьому, згідно технічного паспорту, що виготовлений 14.03.2017 ФОП ОСОБА_2 за наслідками реконструкції 9/18 частки квартири АДРЕСА_5 , що належала позивачці, виконавцем технічної інвентаризації встановлено об`єкт нерухомого майна – квартира АДРЕСА_6 (яка належить позивачці) та квартира АДРЕСА_5 (яка не належить позивачці, оскільки є власністю особи, якій належало 9/18 частки квартири АДРЕСА_5 до початку реконструкції) у будинку АДРЕСА_6 . 
В технічному паспорті також зазначені відомості про те, що реконструкція здійснювалась шляхом самочинного поділу квартири АДРЕСА_5 на квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_6 та за рахунок самочинної житлової прибудови. Також вказано: «Після узаконення рахувати: квартиру площа 35,8 кв.м., житлова площа 17,1 кв.м.; квартиру АДРЕСА_6 площа 101,5 кв.м., житлова площа 62,5 кв.м.».
Крім того, з технічного паспорту також вбачається, що квартира АДРЕСА_5 знаходиться на 1 поверху будинку, квартира АДРЕСА_6 знаходить на 1-му та 2-му поверхах будинку.
При цьому, виконавець технічної інвентаризації за наслідками реконструкції 9/18 частки квартири АДРЕСА_5 , визначив помешкання яке утворилось після реконструкції як – квартиру ( АДРЕСА_6 ), про що у Реєстр прав власності були внесені відповідні відомості.
Також з технічного паспорту вбачається, що квартира АДРЕСА_6 є ізольованим від іншого помешкання (квартири АДРЕСА_5 ) приміщенням, із всіма притаманними квартирі ознаками. 
Таким чином, з наданих позивачем доказів, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_6 є багатоквартирним будинком, тому що складається щонайменше з двох квартир, а квартиру АДРЕСА_6 у цьому будинку не можна вважати – частиною домоволодіння.
До того ж, у суду відсутні інші, ніж оцінка наданих сторонами доказів, правові інструменти для встановлення технічного статусу помешкання та його перекваліфікації у інший технічний статус.
Тому, за наслідками досліджених судом доказів, доводи позивача про те, що загальна площа частини житлового будинку садибного типу (квартира 3) - 101,5 кв.м. та квартири в багатоквартирному будинку - 46,1 кв.м., не перевищує площі, вказані в статті 266.4.1 Податкового кодексу України як пільгові – 180 кв.м., а тому за 2022-2025 роки податок на нерухоме майно за ці об`єкти взагалі не підлягають нарахуванню, є необгрунтованими.
Отже, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення рішення від 03 березня 2026 року №0118241-2410-0462- UA12020010000033698, №0118242-2410-0462- UA12020010000033698, №0118244-2410-0462- UA12020010000033698, №0118243-2410-0462- UA12020010000033698, №0118251-2410-0462- UA12020010000033698, №0118249-2410-0462- UA12020010000033698, №0118255-2410-0462- UA12020010000033698, №0118253-2410-0462- UA12020010000033698.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
За приписами частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, наявні підстави для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог. судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 360,62 грн пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 139, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкові повідомлення рішення від 03.03.2026: № 0118236-2411-0462-UA12020010000033698, №0118237-2410-0462 - UA12020010000033698, №0118238-2410-0462- UA12020010000033698, №0118239-2410-0462-UA12020010000033698, №0118240-2410-0462- UA12020010000033698, №0118245-2410-0462- UA12020010000033698 №0118248-2410-0462- UA12020010000033698, №0118254-2410-0462- UA12020010000033698.
У задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 360,62 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 03.07.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна