Справа № 183/4600/26
№ 3/183/1848/26
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Березюк В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участі:
захисника Ігнатова Є.Є., 
правопорушника ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

15.04.2026 року о 17.30 годині на блокпосту автошляху М-18, 203км, «Харків-Сімферопіль» в с. Піщанка Самарівського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольцваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що він 15.04.2026 року о 17.30 годині рухався на своєму автомобілі «Фольцваген Пасат», д/н НОМЕР_1 в м. Запоріжжя. На блокпосту його зупинили працівники поліції та попросили пройти його до приміщення, розташованого на блокпосту, де запитали у нього документи. Після чого, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він не відмовлявся пройти огляд, сказав поліцейському, що йому потрібно зателефонувати його командиру та попередити, на що поліцейський сказав, що в цьому немає необхідності. Він зазначив, що поспішає, на що працівник поліції йому сказав, або ти відмовляєшся від проходження огляду і через 5 хвилин їдеш далі, або потрібно їхати на експертизу в м. Дніпро. Він обрав другий варіант, а саме відмовитися та поїхати далі. Від керування транспортним засобом його не відсторонили. Просив закрити справу.
Захисник в судовому просив закрити справу за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, мотивуючи свою позицію наступним. Працівниками поліції була порушена процедура проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. З доданого до матеріалів справи відеозапису, вбачається, що він є неповним. На відеозаписі відсутній факт керування, момент зупинки транспортного засобу та першочерговий діалог поліцейських з ОСОБА_1 .
В протоколі зазначено, що подія відбувалась 15.04.2026 року о 17 год. 30 хв., однак відеозапис з бодікамери долучений до матеріалів справи починається 15.04.2026 року о 18 год. 22 хв., що свідчить про те, що поліцейські не дотримувались вищезазначеної інструкції.
Матеріали справи не містять доказів, щоб поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 в інкримінований час керував транспортним засобом, що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. Так відеозаписом поліцейських взагалі не зафіксовано зупинку автомобіля.
Особливої уваги заслуговує характер відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, адже обставини, за яких це сталося, дають підстави стверджувати про очевидний психологічний тиск з боку працівників поліції.
З відеозапису вбачається, що момент пропозиції пройти огляд та негайної відмови ОСОБА_1 відбувається швидко, без з`ясування суті, без уточнюючих питань, що саме по собі є нетиповою поведінкою для особи, яка щойно дізнається про можливе притягнення до відповідальності. Ця швидкість реакції, відсутність будь-яких вагань, аргументів чи емоцій з боку ОСОБА_1 викликає обґрунтовані сумніви в добровільності його рішення.
Крім того, зі змісту відеозапису можна зробити висновок, що спілкування між працівниками поліції та ОСОБА_1 відбувалося, ще до початку офіційної відеофіксації. Таким чином, відмова від огляду не є результатом свідомого, обдуманого волевиявлення, а наслідком попереднього поза камерою спілкування, з елементами психологічного тиску. 
Також порушено і процедуру направлення/огляду на встановлення стану сп`яніння.
Так, працівники поліції, спілкуючись з ОСОБА_1 , пропонуючи незаконний огляд на стан сп`яніння, при цьому, не маючи взагалі жодних доказів керування та не розібравшись у ситуації, не повідомили особі про наявність у неї конкретних ознак сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з положеннями пункту 7 цієї Інструкції, у разі відмови особи від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з результатами такого огляду, він має бути проведений у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право здійснювати відповідні огляди відповідно до статті 266 КУпАП.
Відповідно до даних Google Maps відстань від місця зупинки ОСОБА_1 до зазначеного медичного закладу становить 24,1 км.
Разом з тим відстань від місця зупинки ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я, уповноваженого на проведення відповідних оглядів, а саме КНП «Самарівська центральна міська лікарня» Самарівської міської ради, становить лише 11,2 км.
Таким чином, огляд пропонували провести не в найближчому до місця зупинки медичному закладі, що є порушенням порядку, визначеного нормативно-правовими актами. Це ставить під сумнів законність дій працівників поліції.
Крім того, встановлено із змісту направлення, воно не відповідає встановленій формі.
Так, 04.07.2025 набрав чинності наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 16 травня 2025 року № 338/825 «Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735», відповідно до якого Додаток 1 (затверджена форма Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) викладено в новій редакції.
Відповідно до нової редакції в Направленні відсутній рядок, в якому вказується серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, долучене до матеріалів справи “Направлення”, складене працівниками поліції не є доказом підтвердження направлення.
Крім того порушена процедура огляду військовослужбовця.
На виконання вимог частини 7 ст. 266-1 КУпАП постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2024 № 32 затверджено Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду (далі - Порядок № 32).
Так, відповідно до п. 3 Порядку № 32 огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Не зважаючи на невизнання вини, суд вважає встановленою вину ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі наступних доказів, досліджених судом: протоколу про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано факт правопорушення, разом з відеозаписом до нього; рапорту інспектора поліції про те, що під час несення служби на блокпосту автошляху М-18, 203км, «Харків-Сімферопіль» в с. Піщанка Самарівського району Дніпропетровської області, був зупинений автомобіль «Фольцваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 був направлений на огляд до ОНЦ м. Дніпро».
Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Щодо невизнання ОСОБА_1 своєї вини, суд дійшов наступних висновків.
У ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є самостійним складом адміністративного правопорушення і для його наявності встановлення факту перебування особи у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не є необхідним.
Щодо зауваження захисника про неповноту відео фіксації.
Суд відхиляє доводи захисника щодо неповного характеру наданого відеозапису, оскільки сама по собі переривчастість відео або фіксація лише окремих епізодів події не спростовує факт вчинення правопорушення. 
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису чітко, послідовно та безперервно зафіксовано ключову процесуальну дію — висловлення водієм на камеру категоричної та безумовної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Захистом не надано доказів того, що невизначені захисником "вирізані" фрагменти відео могли б змінити зміст зафіксованої відмови або свідчити про невинуватість особи.
Крім того, під час розмови ОСОБА_1 з поліцейськими, він факт керування не заперечував. 
За таких обставин, позицію ОСОБА_1 щодо невизнання своєї провини суд сприймає, як версію захисту з метою уникнення покарання за вичинене правопорушення.
Щодо зауважень захисника про те, що факт керування вказаним автомобілем не зафіксований на відеокамеру.
Оцінюючи таку позицію захисника, суд зауважує на наступному.
Суд приймає до уваги той факт, що сам момент зупинки транспортного засобу на відео не зафіксований.
Однак, сам ОСОБА_1 не заперечував проти того, що саме він керував транспортним засобом, зазначивши, що працівник поліції йому сказав, або ти відмовляєшся від проходження огляду і через 5 хвилин їдеш далі, або потрібно їхати на експертизу в м. Дніпро, де він обрав відмовитися та поїхати далі.
Таким чином, ОСОБА_1 своїми ж усними поясненнями повністю спростував позицію захисника, підтвердивши, що саме він перебував за кермом транспортного засобу та приймав рішення щодо проходження чи відмови від огляду. 
За таких обставин, доводи захисту про відсутність відеозапису моменту руху автомобіля, суд розцінює як формальну процесуальну зачіпку, спрямовану на уникнення відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки сам факт керування є підтвердженим самим ОСОБА_1 .
Щодо відмови від проходження огляду з елементами психологічного тиску з боку працівників поліції. 
Суд критично оцінює твердження захисника про те, що відмова від проходження огляду була викликана психологічним тиском з боку працівників поліції, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських чітко вбачається, що інспектори діяли в межах повноважень, у встановленому законом порядку пропонували водію пройти огляд. Будь-яких ознак примусу, погроз чи неправомірного тиску судом не встановлено. Відтак, зафіксована відмова особи була її свідомим вибором та повністю охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Щодо проходження огляду у найближчому закладі охорони здоров`я.
Суд вважає безпідставними доводи захисника щодо обов`язку працівників поліції направити особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а не до м. Дніпро, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння (затвердженої Наказом МВС/МОЗ України № 1452/735), огляд водіїв у закладах охорони здоров`я проводиться лише в тих установах, яким надано таке право відповідно до спеціального переліку, затвердженого управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Чинне законодавство не зобов`язує поліцейського направляти водія до будь-якої найближчої за географічним принципом лікарні, якщо вона не має належної акредитації, сертифікованого персоналу або лабораторного обладнання для виявлення саме наркотичних речовин.
Крім того, оскільки ОСОБА_1 на законну вимогу інспектора поліції висловив категоричну та безумовну відмову від проходження огляду в медичному закладі в цілому, факт територіального розташування установи (м. Дніпро) жодним чином не порушив його прав. Склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту самої відмови від поїздки для проведення огляду, у зв`язку з чим доводи захисту судом відхиляються.
Щодо посилань захисту на те, що письмове направлення до медичного закладу не відповідає встановленій формі, суд зазначає наступне.
Форма бланка направлення є елементом забезпечення процедури огляду водія безпосередньо у лікаря-нарколога та пред`являється медичному працівнику. 
Проте, як підтвердив у своїх поясненнях сам ОСОБА_1 , він свідомо обрав варіант відмовитися від огляду, щоб "через 5 хвилин поїхати далі", і взагалі не мав наміру слідувати до м. Дніпро. 
Таким чином, водій не поїхав до медичного закладу не через дефекти форми направлення, чи нерозуміння його змісту, а через особисте небажання проходити перевірку. 
За таких обставин, доводи захисника про невідповідність форми документа є формальною зачіпкою, не спростовують суть правопорушення та розцінюються судом, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.
Щодо посилань захисту на порушення процедури огляду військовослужбовця, суд зазначає наступне.
Стаття 15 КУпАП визначає особливості відповідальності військовослужбовців і чітко вказує, що за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність на загальних підставах. Це означає, що фіксація правопорушення, складання протоколу та збір доказів, зокрема, відеофіксація відмови, здійснюються органами Національної поліції за загальною процедурою, встановленою ст. 251, 256, 266 КУпАП та Інструкцією № 1452/735. 
Будь-які відомчі інструкції, чи внутрішні статути ЗСУ, які регулюють взаємодію з ВСП, не скасовують і не підміняють собою процесуальний порядок фіксації відмови від огляду, передбачений КУпАП для всіх водіїв без винятку. 
Оскільки ОСОБА_1 добровільно та усвідомлено відмовився від поїздки до медичного закладу, статус військовослужбовця не може слугувати підставою для звільнення його від відповідальності або визнання дій поліцейських протиправними. Тому ці доводи захисту судом відхиляються.
Обставин, які пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, судом не встановлено.
При накладенні стягнення, суд, керуючись ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність. За таких обставин, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 повинно бути застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами, що у відповідності до ст. 23 КУпАП, буде достатньою мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Разом з тим, відповідно до п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Таким чином, ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 33, 34, 35, 40-1, 130, 279, 280 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в : 

ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Звільнити ОСОБА_1  від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим – протягом десяти днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя     В.В. Березюк