Справа №442/2097/26 
Провадження №2/442/1237/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,
за участю секретаря судового засідання Лесович О.Ю.,
в місті Дрогобичі у відкритому судовому засіданні, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/2097/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю,
встановив:
Позивачка звернулася з позовом до відповідача, просить стягнути з останнього в її користь аліменти на утримання її, як матері дитини з інвалідністю, яка за нею доглядає, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову посилається на те, що зареєструвала шлюб з відповідачем , який згідно рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 10 червня 2024 року розірвано. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає разом зі матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. Дитинка є особою з інвалідністю з дитинства. Хоч позивачка та відповідач зареєстровані за однією адресою проживання, але вони з 2023 року проживають вони окремо . Позивачка разом із сином проживають в м.Хмельницькому, в якому укладено договір з адвокатом про надання правничої допомоги. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги в потрібному розмірі і на постійній основі добровільно не надає, тому позивачка звернулась до Дрогобицького районного суду м. Львова про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 позбавлена можливості працювати, так як постійно займається доглядом за дитиною, яка є дитиною з інвалідністю з дитинства та потребує постійного стороннього догляду.

23.03.2026 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.
Ухвалою від 02.04.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 16.04.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.
15.04.2026 від відповідача надійшов відзив, просить у заявленому позові відмовити. Зазначає, що протягом тривалого часу, починаючи щонайменше з 2024 року і до теперішнього часу, систематично, регулярно та добровільно здійснює грошові перекази на користь позивачки для забезпечення дитини. Відповідно до наданих платіжних інструкцій, відповідач неодноразово здійснював платежі у розмірах 2000 грн., 3000 грн., 4000 грн., 4800 грн., 5000 грн., 5500 грн. та інші, що свідчать не про одноразову допомогу, а про сталі фінансові зобов`язання, які він фактично виконує. При розірванні шлюбу відповідач проявив добросовісність та вже фактично здійснив значну матеріальну підтримку позивачки, залишивши у користування транспортний засіб. Позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтверджував її повну матеріальну неспроможність, відсутність доходів або неможливість забезпечення себе самостійно.
16.04.2026 розгляд справи відкладено на 04.05.2026.

В судові засідання сторони не зявились.
Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши причини неявки, про розгляд справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З довідки №003290/11-2022 та довідки №003291/11-2022 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповіднл до Висновку ЛКК №93 від 06.10.2021 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено допомогу інвалідності до 18 років.
Відповідно до статті 75 Сімейний кодекс України подружжя зобов`язане матеріально підтримувати один одного.
Згідно з частиною першою статті 84 Сімейний кодекс України дружина, з якою проживає дитина з інвалідністю, має право на утримання від чоловіка за умови, що вона потребує матеріальної допомоги, а чоловік може її надавати. При цьому зазначене право не ставиться у залежність від факту працевлаштування дружини чи отримання нею інших доходів, якщо вона здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.
Суд встановив, що позивачка проживає разом із дитиною з інвалідністю та здійснює її постійний догляд, що підтверджується матеріалами справи. Такий догляд об`єктивно обмежує можливість позивачки реалізовувати право на працю у повному обсязі, що свідчить про її потребу у матеріальній допомозі.
Водночас відповідач є працездатною особою, а доказів, які б свідчили про неможливість надання ним матеріальної допомоги, суду не надано.
Правові підходи до застосування статей 75, 84 Сімейного кодексу України неодноразово сформульовані у практиці Верховний Суд.
Так, у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/1015/16-ц зроблено висновок, що право одного з подружжя на утримання виникає за наявності двох умов: потреби у матеріальній допомозі та можливості іншого з подружжя її надавати, причому оцінка таких умов здійснюється з урахуванням конкретних обставин справи.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 761/26645/16-ц зазначено, що отримання соціальних виплат саме по собі не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі, оскільки такі виплати не замінюють обов`язку іншого з подружжя щодо утримання.
У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 607/3331/16-ц суд дійшов висновку, що здійснення догляду за дитиною, яка потребує стороннього догляду, є обставиною, яка обмежує можливість отримання доходу та підтверджує стан потреби особи у матеріальній допомозі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 127/18034/18-ц, в якій наголошено, що саме відповідач повинен довести обставини, які свідчать про неможливість надання матеріальної допомоги, тоді як відсутність таких доказів є підставою для задоволення позову.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 686/15262/18-ц зазначено, що визначаючи розмір аліментів одному з подружжя, суд повинен виходити з принципів розумності, справедливості та співмірності, забезпечуючи баланс інтересів сторін.
У більш новій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 161/11413/19, підтверджено, що догляд за дитиною з інвалідністю є самостійною підставою для виникнення права на утримання та підлягає підвищеному правовому захисту.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 369/11268/20 суд наголосив, що визначення частки від доходу як способу стягнення аліментів є виправданим у разі наявності у відповідача регулярного доходу, оскільки забезпечує пропорційність утримання.
Суд також враховує положення статті 51 Конституція України, відповідно до якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, що зумовлює необхідність забезпечення ефективного механізму реалізації права на утримання.
Відповідно до статті 80 Сімейний кодекс України аліменти можуть бути присуджені у частці від заробітку (доходу) платника.
Оцінюючи заявлені позовні вимоги щодо визначення розміру аліментів у частці 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, не є надмірними та забезпечують баланс інтересів сторін.
Відповідно до частини першої статті 191 Сімейний кодекс України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.
З огляду на те, що право позивачки на утримання обумовлене проживанням разом із дитиною з інвалідністю та здійсненням догляду за нею, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню до досягнення дитиною повноліття.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263–265, 273 Цивільний процесуальний кодекс України, статтями 75, 80, 84, 191 Сімейний кодекс України, статтею 51 Конституція України, з урахуванням практики Верховний Суд, суд
ухвалив:
позов задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання її, як матері дитини з інвалідністю, яка за нею доглядає, щомісячно, в розмірі 1/6 всіх видів заробітку(доходів), починаючи з 19.03.2026 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання .
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Нагірна О.Б.