КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року м. Київ справа №320/17030/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної аудиторської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна аудиторська компанія «ДЕ ВІЗУ», про визнання протиправним та скасування висновку,
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі - Позивач, ДП «АМПУ») звернулося до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України (далі - Відповідач, Держаудитслужба) про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі від 10 квітня 2023 року № 359.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний висновок контролюючого органу є протиправним, необґрунтованим та таким, що прийнятий із неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивач наголошує, що відповідно до статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII (далі - Закон № 922) замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель інформацію про закупівлю у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом. При цьому приписи вказаної статті містять вичерпний перелік інформації, яка підлягає обов`язковій публікації, та не покладають на замовника обов`язку щодо оприлюднення в електронній системі закупівель обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, його бюджетного призначення чи очікуваної вартості. Крім того, відомості про очікувану вартість предмета закупівлі були належним чином відображені в оголошенні про проведення відкритих торгів, яке оприлюднене в електронній системі відповідно до вимог закону.
Позивач також зазначає, що ДП «АМПУ» не підпадає під дію вимог пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про ефективне використання державних коштів» від 11 жовтня 2016 року № 710 (далі - Постанова № 710), оскільки підприємство не є бюджетною установою, не має бюджетного призначення, не наділене статусом розпорядника або одержувача бюджетних коштів, а у розумінні Закону № 922 здійснює закупівлі виключно за рахунок власних коштів від господарської діяльності.
Окремо ДП «АМПУ» звертає увагу суду на те, що оскаржуваний захід реагування у формі зобов`язання замовника притягнути винних осіб до відповідальності виходить за межі повноважень Держаудитслужби та прямо суперечить вимогам Порядку проведення моніторингу процедур публічних закупівель № 86, статті 10 Закону № 922 та Положення про Державну аудиторську службу України № 43.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року адміністративну справу № 320/17030/23 прийнято до свого провадження суддею Панченко Н.Д. у зв`язку зі зміною автоматизованого розподілу.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та подав до суду відзив на позовну заяву. Свою процесуальну позицію обґрунтовував тим, що за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2022-12-21-014182-а контролюючим органом встановлено порушення Позивачем вимог пункту 4-1 Постанови № 710. Зокрема, Держаудитслужба вказує, що ДП «АМПУ» протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі не розмістило на власному вебсайті обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру витрат та очікуваної вартості.
На переконання Відповідача, у розумінні Закону № 922 Позивач є замовником, а приписи пункту 4-1 Постанови № 710 (з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ № 1266) містять імперативну вимогу, згідно з якою суб`єктам господарювання державного сектору економіки з метою прозорого, ефективного та раціонального використання коштів необхідно забезпечити здійснення зазначених заходів. Відтак, за твердженням Відповідача, ця норма носить зобов`язальний, а не рекомендаційний характер для підприємств державного сектору.
Відповідач стверджує, що оскаржуваний висновок складено у відповідності до вимог Порядку № 552, а визначений у ньому спосіб усунення порушення є чітким та зрозумілим. Обґрунтовуючи зміст зобов`язального заходу, Держаудитслужба зауважує, що суть виставленої вимоги зводиться до обов`язку усунути порушення у сфері публічних закупівель та у подальшому не допускати аналогічних недоліків, зважаючи на виявлені під час моніторингу обставини. Контролюючий орган вважає такий спосіб реагування повністю зрозумілим, правомірним та досяжним для виконання.
Третя особа, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи, своїм процесуальним правом на надання письмових пояснень щодо предмета спору не скористалася.
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, у якій послідовно відтворив та підтримав аргументи, викладені в позовній заяві, заперечуючи проти доводів Відповідача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 21 грудня 2022 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в електронній системі закупівель оприлюднено оголошення про проведення процедури закупівлі - відкритих торгів з особливостями на закупівлю послуг за кодом ДК 021:2015: 79212000-3 «Аудиторські послуги» (Аудиторські послуги). Унікальний код закупівлі, присвоєний електронною системою: UA-2022-12-21-014182-a.
На підставі наказу Державної аудиторської служби України від 10 березня 2023 року № 69 контролюючим органом було розпочато моніторинг зазначеної процедури закупівлі. Як правову підставу для прийняття рішення про проведення моніторингу вказано положення пункту 4 частини другої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» - виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель.
Згідно з реєстраційними даними моніторингу, датою його початку визначено 10 березня 2023 року, а кінцевою датою проведення - 30 березня 2023 року.
04 квітня 2023 року за результатами проведеного аналізу Державною аудиторською службою України було складено, підписано та оприлюднено на вебпорталі електронної системи закупівель «Prozorro» висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2022-12-21-014182-a (ідентифікатор висновку: UA-M-2023-03-10-000039). Кінцевим строком для судового оскарження цього висновку визначено 19 квітня 2023 року.
Зі змісту розділу ІІ Констатуючої частини оскаржуваного Висновку вбачається, що за результатами аналізу питань дотримання ДП «АМПУ» законодавства у сфері публічних закупівель щодо визначення предмета закупівлі; відображення закупівлі у річному плані; оприлюднення інформації про закупівлю; відповідності тендерної документації вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» та Особливостей; своєчасності надання роз`яснень до тендерної документації; відповідності повідомлень з вимогою про усунення невідповідностей та своєчасності їх розміщення; розгляду тендерних пропозицій учасників ТОВ «ГРАНТ ТОРНТОН ЛЕГІС» та ТОВ «МІЖНАРОДНА АУДИТОРСЬКА КОМПАНІЯ «ДЕ ВІЗУ»; своєчасності укладання договору про закупівлю, його оприлюднення та відповідності умов договору змісту тендерної пропозиції переможця, - жодних порушень вимог законодавства контролюючим органом не встановлено.
Водночас, за результатами аналізу питання дотримання Замовником вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про ефективне використання державних коштів» від 11 жовтня 2016 року № 710 (із змінами) Держаудитслужбою встановлено порушення приписів пункту 4-1 цієї Постанови. Контролюючий орган дійшов висновку, що Позивач всупереч зазначеній нормі не оприлюднив на власному вебсайті обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру витрат та очікуваної вартості протягом п`яти робочих днів з дня публікації оголошення.
Незгода Позивача із вказаним Висновком Держаудитслужби, його мотивуванням та покладеними на підприємство зобов`язаннями, які ДП «АМПУ» вважає протиправними, неконкретизованими та такими, що порушують його права та законні інтереси у сфері господарської діяльності, стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких нормативно-правових приписів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII (далі - Закон № 922). 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII (далі - Закон № 2939) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Частинами другою та третьою статті 2 Закону № 2939 передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Статтею 5 Закону № 2939 визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом № 922, проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю. 
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 10 Закону № 2939 органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. 
Частиною першою статті 5 Закону № 922 визначено, що закупівлі здійснюються, зокрема, за такими принципами, як максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 922 моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії. 
Рішення про початок моніторингу процедури закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник за наявності визначених законом підстав, зокрема - у разі виявлення ознак порушення законодавства в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель (пункт 4 частини другої статті 8 Закону № 922). 
Частиною шостою статті 8 Закону № 922 передбачено, що за результатами моніторингу посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу, що затверджується керівником органу або його заступником та підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель.
Відповідно до пункту 5 частини сьомої статті 8 Закону № 922 у висновку обов`язково зазначаються, поміж іншого, опис виявленого порушення та зобов`язання щодо його усунення.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Предметом оскарження у цій справі є висновок Держаудитслужби від 04.04.2023 № 359, у якому зафіксовано порушення Позивачем вимог пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про ефективне використання державних коштів» від 11 жовтня 2016 року № 710 (далі - Постанова № 710).
Пунктом 4-1 Постанови № 710 (у редакції Постанови КМУ № 1266) суб`єктам господарювання державного сектору економіки з метою прозорого, ефективного та раціонального використання коштів приписано забезпечити: обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру бюджетного призначення, очікуваної вартості предмета закупівлі; оприлюднення такого обґрунтування шляхом розміщення на власному вебсайті (або на офіційному вебсайті суб`єкта управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління суб`єктом господарювання державного сектору економіки) протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення оголошення про проведення конкурентної процедури закупівель. 
Заперечуючи проти правомірності Висновку, Позивач стверджує, що він не є розпорядником бюджетних коштів, здійснює закупівлі за рахунок власного доходу, а тому дія Постанови № 710 на нього не поширюється. Крім того, ДП «АМПУ» вказує на відсутність у Законі № 922 обов`язку публікувати додаткові обґрунтування поза межами системи «Prozorro».
Суд відхиляє вказані аргументи Позивача з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на їхню господарську діяльність. 
Згідно зі Статутом ДП «АМПУ», підприємство є державним унітарним підприємством, діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. За таких обставин, Позивач є класичним суб`єктом господарювання державного сектору економіки, який прямо визначений у пункті 4-1 Постанови № 710 як суб`єкт, на якого покладено обов`язок із публікації відповідних обґрунтувань.
Суд зазначає, що преамбула та норми Закону № 922 не обмежують сферу свого регулювання виключно закупівлями за рахунок коштів Державного чи місцевих бюджетів. Приписи пункту 4-1 Постанови № 710 спрямовані на забезпечення принципів прозорості та ефективності використання будь-яких коштів суб`єктами державного сектору економіки, незалежно від джерела їх походження (бюджетні кошти чи власні кошти підприємства).
Посилання Позивача на те, що технічні характеристики та очікувана вартість закупівлі вже були відображені в оголошенні та тендерній документації на вебпорталі «Prozorro», суд вважає неспроможними. Норма пункту 4-1 Постанови № 710 вимагає оприлюднення не самих характеристик як таких, а саме обґрунтування їх доцільності, визначення якісних параметрів та розрахунку очікуваної вартості. Специфіка цього обов`язку полягає у відкритті для громадськості внутрішніх розрахунків та мотивів замовника щодо формування предмета закупівлі та його ціни.
Щодо форми оприлюднення, то замовник зобов`язаний розмістити документ, який містить таке обґрунтування (у довільній формі), безпосередньо на власному вебсайті або вебсайті органу управління у чітко визначений імперативний строк - протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення оголошення.
Як встановлено судом та не заперечувалось Позивачем, у визначений строк (та під час проведення моніторингу взагалі) ДП «АМПУ» таке обґрунтування на власному вебсайті не розмістило, чим безпосередньо порушило вимоги пункту 4-1 Постанови № 710.
Вказаний висновок суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду щодо застосування пункту 4-1 Постанови № 710 у подібних правовідносинах, зокрема викладеною у постановах від 30 березня 2023 року у справі № 420/11945/21, від 31 жовтня 2023 року у справі № 160/8058/22 та від 14 березня 2024 року у справі № 160/9079/22. Верховний Суд послідовно наголошує на обов`язковості виконання суб`єктами господарювання державного сектору економіки вимог щодо оприлюднення обґрунтувань закупівель на власних вебсайтах та правомірності фіксації цього порушення органами Держаудитслужби.
З огляду на наведене, суд вважає, що висновок Держаудитслужби в частині встановлення порушення Позивачем вимог пункту 4-1 Постанови № 710 є обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи та таким, що відповідає фактичним обставинам спірних правовідносин.
Розглядаючи доводи Позивача щодо невідповідності оскаржуваного Висновку критеріям чіткості та визначеності, а також твердження про вихід контролюючого органу за межі його законних повноважень при формуванні зобов`язальної частини, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній частині, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» наголошує на тому, що Висновок Держаудитслужби про результати моніторингу процедури закупівлі не містить чітких, конкретних та зрозумілих приписів на адресу підконтрольного суб`єкта. Позивач зазначає, що за своєю правовою природою висновок органу державного фінансового контролю є актом індивідуальної дії, а тому його обов`язкова до виконання частина має виключати двозначне тлумачення чи неконкретизованість вимог.
На підтвердження своєї правової позиції Позивач посилається на низку рішень касаційної інстанції, зокрема на постанови Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 160/9513/18, від 11 червня 2020 року у справі № 160/6502/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 160/11304/19, від 21 січня 2021 року у справі № 400/4458/19, від 28 січня 2021 року у справі № 160/12925/19, а також від 02 грудня 2021 року у справі № 320/4611/19. За переконанням Позивача, викладені у цих постановах правові висновки підлягають обов`язковому врахуванню судом під час вирішення цього спору.
Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів, суд зазначає, що відповідно до положень частини сьомої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII законодавець установив обов`язкові елементи, які має містити висновок про результати моніторингу процедури закупівлі. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини сьомої цієї статті, у висновку обов`язково зазначається зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель
При цьому особливості процедури оформлення результатів контролю деталізовано у Порядку заповнення форми висновку про результати моніторингу процедури закупівлі, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 08 вересня 2020 року № 552 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2020 року за № 958/35241.
Згідно з приписами Розділу III Порядку № 552, у разі виявлення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, пункт 3 констатуючої частини форми висновку має містити посилання на структурну одиницю компетенційного нормативно-правового акта, на підставі якого organ державного фінансового контролю зобов`язує замовника усунути у встановленому законодавством порядку такі порушення, а також безпосередньо зобов`язання щодо їх усунення.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що Державній аудиторській службі України та її територіальним органам надано законодавче право здійснювати контроль за дотриманням законодавства у сфері публічних закупівель шляхом їх моніторингу. У разі фіксації порушень контролюючий орган не лише описує сутність проступку, а й зобов`язаний висунути вимогу зобов`язального характеру, яка є обов`язковою для виконання замовником.
Водночас суд зауважує, що ані Закон № 922-VIII, ані Порядок № 552 не містять вичерпного чи обмеженого переліку конкретних способів або дій, за допомогою яких замовник повинен усувати виявлені порушення. Це свідчить про те, що контролюючий орган наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення способу усунення недоліків, виходячи з характеру та специфіки виявленого правопорушення у кожному конкретному випадку.
Однак реалізація цих повноважень має відповідати принципу правової визначеності. Визначаючи спосіб усунення порушень, Держаудитслужба повинна чітко зазначити, які саме дії або заходи має вжити підконтрольний суб`єкт, щоб усунути негативні наслідки та попередити вчинення нових порушень у майбутньому.
Зі змісту оскаржуваного у цій справі Висновку вбачається, що Відповідач, керуючись статтями 5 та 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а також статтею 8 Закону України «Про публічні закупівлі», поклав на ДП «АМПУ» зобов`язання здійснити такі заходи: оприлюднити обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, а також очікуваної вартості предмета закупівлі; вжити заходів, спрямованих на недопущення встановленого порушення у подальшій діяльності, зокрема шляхом притягнення до відповідальності осіб, якими допущено вказане порушення; протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.
Оцінюючи доводи Позивача про те, що вимога щодо притягнення винних осіб до відповідальності свідчить про вихід Держаудитслужби за межі її компетенції, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, відповідно до пункту 15 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII, органу державного фінансового контролю прямо надано право порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.
Аналізуючи зміст вимог у їх сукупності, суд зазначає, що у даному випадку контролюючий орган визначив чіткий, зрозумілий та конкретизований спосіб усунення виявлених правопорушень. Зобов`язальна частина Висновку покладає на Позивача обов`язок вчинити чітко визначені дії, а саме: оприлюднити обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі й розміру очікуваної вартості, розглянути питання про притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення, а також розмістити інформацію та/або документи про вжиття цих заходів в електронній системі закупівель у встановлений законом строк.
За таких обставин суд не вбачає ознак суперечливості, невизначеності чи невідповідності констатуючої та зобов`язальної частин Висновку вимогам Закону № 922-VIII або Порядку № 552.
У контексті викладеного суд вважає безпідставними посилання Позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 10 грудня 2019 року (справа № 160/9513/18), від 11 червня 2020 року (справа № 160/6502/19), від 12 серпня 2020 року (справа № 160/11304/19), від 21 січня 2021 року (справа № 400/4458/19), від 28 січня 2021 року (справа № 160/12925/19) та від 02 грудня 2021 року (справа № 320/4611/19).
Суд зазначає, що у вказаних справах висновки органів Держаудитслужби суттєво відрізнялися від спірного акта, оскільки не містили вказівки на конкретні заходи усунення порушень. У тих правовідносинах контролюючі органи обмежилися абстрактним формулюванням про необхідність «усунути порушення законодавства у сфері публічних закупівель», залишаючи на власний розсуд замовника обрання методів реалізації вимоги (зокрема, щодо визначення доцільності розірвання договору чи скасування торгів). Саме у зв`язку з відсутністю конкретизації дій підконтрольного суб`єкта Верховний Суд визнав такі висновки протиправними.
Натомість у справі, що розглядається, обставини є інакшими, оскільки Держаудитслужба чітко визначила характер дій, які має вчинити ДП «АМПУ» для виправлення ситуації, що виключає стан правової невизначеності.
Аналогічний підхід та оцінка подібних за змістом висновків Держаудитслужби викладені Верховним Судом у постановах від 15 червня 2023 року у справі № 160/15844/22 та від 31 жовтня 2023 року у справі № 160/8058/22. Касаційна інстанція зазначила, що вимога про оприлюднення обґрунтування та розгляд питання про відповідальність працівників є конкретизованим та правомірним способом усунення порушення.
З огляду на правила подібності правовідносин суд зазначає, що правові висновки у справах, на які посилається Позивач, не можуть бути застосовані до цього спору, оскільки фактичні обставини формування зобов`язальної частини актів контролю у них не є тотожними обставинам справи № 320/17030/23.
За таких обставин, оцінюючи оскаржуваний Висновок на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить до висновку, що під час проведення моніторингу процедури закупівлі та оформлення його результатів Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням установленої правової процедури.
З огляду на це, суд надає правову оцінку виключно тим доводам та аргументам учасників справи, які мають безпосереднє юридичне значення для правильного вирішення цього спору по суті. Окремі посилання та твердження сторін, які не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на законність спірного індивідуального акта, судом детально не аналізуються, оскільки не здатні змінити загальний висновок суду за результатами розгляду справи.
Згідно зі статтями 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними, достовірними та достатніми є докази, які містять точну інформацію щодо предмета доказування та у своїй сукупності дозволяють встановити дійсні обставини і зробити однозначний висновок.
Відповідно до приписів статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Разом з тим, частина друга цієї статті встановлює особливе правило розподілу тягаря доказування в адміністративних справах: обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається виключно на суб`єкта владних повноважень, якщо він виступає відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує, що Державна аудиторська служба України як суб`єкт владних повноважень повністю виконала покладений на неї обов`язок та довела законність, обґрунтованість і правомірність оскаржуваного Висновку про результати моніторингу. Натомість Позивачем не було надано суду належних, переконливих та беззаперечних доказів, які б спростовували встановлені органом фінансового контролю факти або свідчили про протиправність дій Відповідача.
Оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а Відповідачем не надано доказів понесення будь-яких додаткових витрат, пов`язаних із залученням свідків чи проведенням судових експертиз, розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється, а сплачений Позивачем судовий збір покладається на нього.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адреса Україна, 01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 14, ЄДРПОУ 38727770) до Державної аудиторської служби України (адреса вул. Петра Сагайдачного, 4, м. Київ, 04070, ЄДРПОУ 40165856), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна аудиторська компанія «ДЕ ВІЗУ» (вул. Малопідвальна, буд. 10, оф. 11, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 31441657), про визнання протиправним та скасування висновку, відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2026.

Суддя Панченко Н.Д.