П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/22156/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
24 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
Зобов`язано Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 23 листопада 2020 року, починаючи з 29.01.2020 по 12.12.2025.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.06.2025 по справі № 560/17944/24 зобов`язано Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького обчислити і виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 23.11.2020, а також всі належні за цей період додаткові види грошового забезпечення (щомісячні та одноразові), з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
На виконання вказаного судового рішення у справі № 560/17944/24 відповідач 12.12.2025 виплатив позивачу грошове забезпечення в розмірі 122304,00 грн, що підтверджується банківською випискою.
Позивач вказує, що звернувся із заявою до відповідача з проханням нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати. Однак, відповідач у виплаті такої компенсації відмовив.
Вважаючи таку поведінку відповідача неправомірною, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна виплата грошового забезпечення (грошового доходу) позивача є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Як вказав суд першої інстанції, право на таку компенсацію виникає незалежно від того, чи було відповідні суми попередньо нараховано добровільно, чи їх виплату здійснено на виконання судового рішення, оскільки остаточний розрахунок із позивачем щодо виплати грошового забезпечення проведено лише 12.12.2025, тобто з порушенням установлених строків її виплати. 
За таких обставин суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів та дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування і виплати позивачу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 2 Закону № 2050-III, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно, чи на виконання судового рішення.
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), пункти 1, 2 якого відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Тобто підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.
Під час розгляду справи апеляційний суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах від 19.05.2022 по справі № 200/3859/21, від 24.01.2023 по справі № 200/10176/19-а, в яких Верховний Суд дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів, а оскільки такий обов`язок відповідачем при виплаті позивачеві належних сум не дотримано, право позивача на виплату компенсації порушено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (за період з 29.01.2020 по 23.11.2020) є протиправною, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині з 29.01.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення - 12.12.2025.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21, яка враховується апеляційним судом при вирішенні цього спору.
Відносно доводів апеляційної скарги про те, що лише у разі затримки на один і більше календарний місяць виплати уже нарахованих доходів обчислюються компенсаційні суми в розумінні ст. 2 Закону №2050-III (тобто в спірному випадку з березня 2020 року) то колегія суддів вважає його помилковим, оскільки він неправильно тлумачить механізм дії Закону №2050-III та момент виникнення права на компенсацію.
Відповідно до статті 2 Закону №2050-III, компенсація не є самостійною «виплатою за місяць затримки», а є способом відшкодування втрати частини вже нарахованого доходу, виплата якого затримана на один і більше календарних місяців.
Тобто відлік затримки не визначає період, за який не підлягає компенсації, а лише є умовою для виникнення самого права на неї. Отже, якщо первісне грошове забезпечення за січень 2020 року підлягало виплаті у визначений строк і фактично було затримане понад місяць, компенсація охоплює весь період прострочення цієї виплати, починаючи з моменту, коли вона мала бути виплачена, а не «лише з наступного місяця затримки», як помилково стверджує апелянт. Таким чином, позиція апелянта фактично звужує зміст права, передбаченого Законом №2050-III, і не узгоджується з його компенсаційною природою.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.