ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/3788/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України від 04.03.2026 (вх. № 01-05/691/26 від 10.03.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 (повне рішення складено і підписано 19.02.2026, суддя Матвіїв Р.І.)
у справі № 914/3788/25
за позовом Пенітенціарної академії України, 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Пірамід Корп" 
про стягнення 62715,72 грн пені,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Львівської області 08.12.2025 надійшла позовна заява Пенітенціарної академії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Пірамід Корп" (далі – ТОВ "БК "Пірамід Корп") про стягнення 62715,72 грн пені.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором на поставку товару за державні кошти № К-176 від 07.08.2025, поставивши позивачу товар у повному обсязі не у погоджений строк - до 30.08.2025, а тільки 01.10.2025, що стало підставою для нарахування позивачем відповідно до п. 8.3 цього договору пені та штрафу, які відповідач частково сплатив; при цьому непогашеною залишилася сума пені у розмірі 62715,72 грн, яку заявлено до стягнення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Львівської області рішенням від 18.02.2026 у справі №914/3788/25 позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з ТОВ "БК "Пірамід Корп" на користь Пенітенціарної академії України 25668,96 грн пені та 6678,86 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору; у задоволенні вимоги про стягнення 31593,48 грн пені відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в порушенням умов договору на поставку товару за державні кошти № К-176 від 07.08.2025 прострочив виконання взятого на себе за зобов`язання з поставки товару у повному обсязі у погоджений з позивачем строк. Оскільки останній день такого строку (30.08.2025) припав на вихідний день – суботу, зобов`язання з поставки товару мало бути виконано у перший після нього робочий день – 01.09.2025 (понеділок). 
Спростовуючи підхід позивача до визначення періоду прострочення виконання зобов`язання з поставки вікон у період 31.08.2025 - 30.09.2025 на суму 219900,00 грн, суд першої інстанції зазначає, що прострочення на суму 219000,00 грн настало з 02.09.2025 і тривало до 11.09.2025, тобто до дати першої поставки товару вартістю 45456,00 грн; після цього з 12.09.2025 до 01.10.2025 існувало прострочення на суму 174456,00 грн, адже 01.10.2025 поставлено другу партію товару вартістю 174456,00 грн.
Суд зауважує, що розмір пені у спірній ситуації не обмежується подвійною обліковою ставкою Національного Банку України, оскільки зобов`язання не є грошовим, а стосувалося поставки товару, тому здійснює перерахування пені за визначений період прострочення, на визначені суми прострочення та із застосуванням 1 % пені, передбаченого договором, за порушення виконання зобов`язання з поставки товару, яке не є грошовим. За результатами перерахунку заявленого до стягнення розміру пені суд першої інстанції виснував про неправильність розрахунку позивача та встановив обґрунтований розмір пені - 51337,92 грн, виходячи з того, що за період 02.09.2025 - 11.09.2025 на суму 219000,00 грн обгрунтованим є нарахування пені у розмірі 21900,00 грн, за період 12.09.2025 - 01.10.2025 на суму 174456,00 грн - 34891,20 грн, що разом становить 56791,20 грн, а також з вирахуванням суми - 5453,28 грн, сплаченої відповідачем 18.11.2025 у погашення пені.
Водночас, керуючись ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку, що у цьому конкретному випадку є можливим та доцільним зменшення з власної ініціативи розміру пені на 50 %, тобто до 25668,96 грн. На переконання суду, обставина добровільного і добросовісного здійснення монтажу поставлених вікон відповідачем, що не було включено до умов і вартості договору, а також незначна тривалість прострочення виконання зобов`язання з поставки (перша поставка - через 10 днів з дня прострочення, а наступна (остаточна) - через 29 днів з дня виникнення прострочення) належать до обставин, які мають істотне значення для зменшення пені. 

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 у справі № 914/3788/25, Пенітенціарна академія України 10.03.2026 подала до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 04.03.2026 (вх. № 01-05/691/26 від 10.03.2026), у якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ "БК "Пірамід Корп" пеню у повному обсязі на суму 62715,72 грн та судові витрати. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив фактичні обставини у справі та надав оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, неправильно застосував норми матеріального права, а тому прийняв рішення необґрунтовано, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції невірно здійснив розрахунок пені, всупереч погодженим між сторонами умовам договору про встановлення механізму нарахування штрафних санкцій, виходячи з положень цивільного законодавства щодо виконання зобов`язань в установлений у договорі строк, а не у визначений сторонами термін, дійшов помилкового висновку про перенесення крайнього строку поставки на перший робочий день за обумовленим сторонами терміном поставки, не врахував, що сторони у договорі погодили сплату постачальником штрафних санкцій за порушення строку доставки товару, виходячи не із суми вартості товару, поставку якого прострочено, а як відповідний відсоток ціни договору. Поставка товару окремими партіями умовами договору не була передбачена, постачальник зобов`язувався поставити товар єдиною партією у строк до 30.08.2025, натомість у повному обсязі виконав зобов`язання лише 01.10.2025. Під час перерахунку пені господарський суд врахував дні фактичних поставок партій товарів – 11.09.2025 та 01.10.2025, що не ґрунтується на нормах права.
Також скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність обставин, які мають істотне значення для зменшення пені, та немотивовано, всупереч принципу верховенства права, зменшив обрахований розмір пені на 50%. Скаржник посилається на те, що сторони вирішили, що демонтаж старих вікон у приміщення замовника за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 103 та монтаж нових не буде здійснюватися окремими послугами, а ціна договору буде визначатися з урахуванням зазначених робіт. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у погоджений строк, науково-педагогічний колектив академії та студенти, які здобувають вищу освіту в навчальному закладі, змушені були відчувати певні незручності, викликані проведенням будівельних робіт, пов`язаних зі встановленням металопластикових вікон. У діях постачальника вбачається недобросовісність виконавця за договором, а обставини, які на думку відповідача, зумовили настання прострочення виконання зобов`язання, не можуть бути віднесені до випадків непереборної сили.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ "БК "Пірамід Корп", не погодившись із вимогами апеляційної скарги, подало відзив від 27.03.2026, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду у справі № 914/3788/25 – без змін, наголосивши на тому, що пеня у заявленій до стягнення сумі 62715,72 грн не відповідає реальному розміру збитків, оскільки частину штрафних санкцій (27443,28 грн) відповідач вже добровільно сплатив за накладною № 148 від 11.09.2025; реальний матеріальний збиток замовника у зв`язку з тимчасовою затримкою поставки є значно меншим за заявлену суму; пеня розрахована згідно договору, без урахування об`єктивних обставин, які склалися для заводу-виробника, та добровільного монтажу вікон, який не було передбачено договором. Доводи скаржника про те, що учасник був зобов`язаний включити монтажні та демонтажні роботи в ціну, є безпідставними і такими, що прямо суперечать змісту укладеного між сторонами договору, який у свою чергу не містить жодних положень, які передбачали б обов`язок учасника здійснювати монтаж чи демонтаж, а визначає виключно поставку товару як предмет зобов`язання. Скаржник фактично намагається підмінити зміст предмета закупівлі формальним тлумаченням окремих положень документації, ігноруючи їх системний зв`язок та економічну сутність. Укладений договір не відповідає істотним умовам тендерної документації та результатами проведеної процедури закупівлі, що може свідчити про його нікчемність або бути підставою для визнання такого договору недійсним у судовому порядку. Крім того, зазначені дії замовника можуть розцінюватися як уникнення проведення окремої процедури закупівлі робіт/послуг з монтажу, що є порушенням вимог законодавства та створює ризики неефективного та непрозорого використання бюджетних коштів. ТОВ "БК "Пірамід Корп" добровільно виконало демонтаж старих та монтаж нових металопластикових вікон поза межами договірних зобов`язань, без відповідного окремого узгодження або оплати, з метою забезпечення належного функціонування товару, намагаючись мінімізувати наслідки порушення строків поставки, що свідчить про добросовісність його дій. 
Відповідач вважає висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50% від правильно розрахованої суми пені обґрунтованим і таким, що відповідає принципам справедливості, розумності та співмірності відповідальності, з огляду на те, що прострочення виконання зобов`язання було незначним за тривалістю, виникло з причин, що не залежали безпосередньо від відповідача (зокрема з вини заводу-виробника), а також беручи до уваги добросовісну поведінку товариства, фактичне виконання зобов`язань щодо поставки та монтажу товару, часткову компенсацію завданих збитків. 

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026, апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України у справі № 914/3788/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Ухвалою від 16.03.2026 колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №914/3788/25 та призначила апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 10 ст. 270, ч. 13 ст. 8 ГПК України.
19.03.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи № 914/3788/25.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 1 ст. 273 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У апеляційній скарзі скаржник, серед іншого, просить долучити до матеріалів господарської справи письмові документи із тендерної документації на закупівлю ДК 021:2015 44220000-8 – Столярні вироби (вікна) з метою підтвердження порядку визначення ціни договору про закупівлю товарів за державні кошти №К-176 від 07.08.2025.
В обґрунтування причин неподання доказів із тендерної документації щодо визначення ціни договору до суду першої інстанції позивач вказує на те, що роботи з демонтажу старих вікон у приміщенні позивача та монтажу нових не передбачалися договором, так як ціна за п. 4.1 договору визначалася з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із поставкою металопластикових вікон, і така обставина була відома відповідачу, який став переможцем за результатами відкритих торгів за процедурою закупівлі товарів за договором.
Колегія суддів виснує, що у цьому випадку, звертаючись до апеляційного господарського суду, позивач не навів достатніх правових підстав для долучення додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, зокрема, не обґрунтував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З підстав наведеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання та не приймає подані скаржником додаткові докази.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановив суд першої інстанції, Пенітенціарна академія України (далі – замовник, позивач) і ТОВ "БК "Пірамід Корп" (далі – постачальник, відповідач) 07.08.2025 уклали договір на поставку товару за державні кошти № К-176, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовнику товар - вікна металопластикові ДК 021:2015 44220000-8 – столярні вироби ДК 021:2015:44221100-6 вікна, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1) (далі – товар), а замовник зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1 договору). 
Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, ціна договору (ціна товару) становить 219900,00 грн, з урахуванням ПДВ. Ціна товару згідно договору включає в себе вартість тари та упаковки товару, всі обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки товару до місця доставки, вартість страхування, навантаження, розвантаження та всі інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього договору.
У специфікації від 07.08.2025 (додаток 1 до договору) сторони узгодили поставку товару, а саме: вікон Steko 7S № 1 у кількості 24 шт. та вікон Steko 7S № 2 у кількості 1 шт. на загальну суму 219900,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 36650,00 грн.
Відповідно до п. п. 6.1-6.2, 6.7-6.8 договору, доставка здійснюється до 30.08.2025. Місце доставки товару за адресою замовника: м. Чернігів, вул. Шевченка, 103. Доставка товару здійснюється автотранспортом постачальника. Товар може бути отриманий замовником безпосередньо у постачальника з дотриманням умов договору. 
У разі доставки товару партіями, обсяг кожної партії визначається замовником залежно від фактичної потреби. Партією товару за договором вважається поставка товару в обсязі, що визначений за окремою заявкою замовника (п. 6.3 договору). 
Зобов`язання постачальника щодо доставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника у місці доставки та підписання видаткових накладних уповноваженими особами сторін (п. 6.9 договору).
Згідно з п. 7.3 договору, постачальник зобов`язується, зокрема: забезпечити доставку товару у строки, встановлені п. 6.2 цього договору (пп. 7.3.1), належним чином виконувати умови цього договору (п.п. 7.3.6).
У п. 8.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим договором.
Відповідно до п. 8.2 договору, постачальник приймає на себе всі ризики, пов`язані з поставкою товару за цим договором, до моменту підписання накладної уповноваженими на це представниками сторін.
Згідно з п. 8.3 договору, за порушення строку доставки товару постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 1% ціни договору за кожний день прострочення. За прострочення доставки понад 7 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% ціни договору. У випадку порушення строку доставки понад 10 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі.
Сторони домовилися, що позовна давність - три роки застосовується для вимог про стягнення з постачальника штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) (п. 8.10 договору).
Сторони також домовилися, що за прострочення виконання постачальником зобов`язань за договором нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п. 8.11 договору).
Відповідно до п. п. 9.1-9.3 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інша небезпечна подія). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.
У разі неможливості виконання зобов`язань щодо поставки за даним договором, постачальник зобов`язаний письмово повідомити замовника про обставини, що заважають належному виконанню його обов`язків у строк до 3 (трьох) календарних днів з дати виникнення таких обставин (п. 12.7 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025 (п. 11.1 договору).
Суд першої інстанції встановив, що сторони підписали видаткову накладну № 148 від 11.09.2025 на суму 45444,00 грн і видаткову накладну № 149 від 01.10.2025 на суму 174456,00 грн, на оплату яких позивач виставив відповідачу рахунки № 160 від 11.09.2025 та № 161 від 01.10.2025. Доказів оплати цих рахунків матеріали справи не містять, однак обставина оплати не є спірною.
Позивач 08.10.2025 надіслав відповідачу претензію № 1 за вих. № 13/1445 від 08.10.2025, у якій вказав, що станом на 07.10.2025 відбулося прострочення поставки товару на 37 календарних днів, тому нараховано пеню у розмірі 81363,00 грн і штраф у розмірі 21990,00 грн; просив у 30-денний строк з дня отримання цієї претензії сплатити 103353,00 грн штрафних санкцій.
Відповідач у відповіді на претензію за вих. № 97 від 12.11.2025 повідомив, що 27443,28 грн (5453,28 грн пені + 21990,00 грн штрафу за протермінування поставки товару (5 шт. металопластикових вікон) на суму 45444,00 грн за видатковою накладною № 148 від 11.09.2025 на 12 календарних днів) сплатить, а решта суми є спірною, адже прострочення поставки товару (20 шт. металопластикових вікон) на суму 174456,00 грн за видатковою накладною № 149 від 01.10.2025 склало 33 календарних дні і настало не з вини відповідача. На підтвердження об`єктивних обставин, які не залежали від волі відповідача і унеможливили своєчасну поставку товару, відповідач надав довідку заводу-виробника ТОВ "Завод Стеко" від 11.09.2025 про те, що підприємство у зв`язку з обмеженнями воєнного стану зазнає істотних труднощів у виробничій та логістичній діяльності, а саме: звільнення працівників віком 18 - 22 у зв`язку з виїздом за кордон, регулярні переривання роботи через оголошення повітряних тривог, перебої у роботі постачальників комплектуючих та сировини, ускладнена логістика доставки продукції до замовників через блокпости, обмеження руху транспорту та ризики безпеки, що може призвести до неможливості дотримання початково погоджених строків поставки продукції, однак запевняє, що вживає усіх можливих заходів для виконання своїх зобов`язань у максимально короткий строк.
Відповідно до виписки з рахунку за 18.11.2025, відповідач сплатив 27443,28 грн згідно з претензією № 1 щодо невиконання умов договору від 07.08.2025 № К-176.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
За приписами ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2024 у справі № 910/5436/22).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). 
Суд першої інстанції встановив, що відповідач поставив товар позивачу згідно договору на поставку товару за державні кошти №К-176 від 07.08.2025 з порушенням узгоджених сторонами строків, що відповідачем не заперечується.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України (у редакції, чинній на момент укладення договору), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Як вже зазначалось вище, у п. 8.3 договору сторони погодили, що за порушення строку доставки товару постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 1% ціни договору за кожний день прострочення. 
За умовами п. 6.2 договору, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару у повному обсязі до 30.08.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Згідно з положеннями ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1). До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року (ч. 2). Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця (ч. 3). Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку (ч. 4). Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5).
Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Верховний Суд у постанові від 11.03.2024 у справі № 922/1813/23 зазначив, що з аналізу ст. 254 ЦК України вбачається, що вказана норма, зокрема ч. ч. 1-4, регулюють закінчення строку, який визначений роками, півроком або кварталом року, місяцями, у півмісяця та тижнями, і лише у випадку, коли останній день строку, закінчення якого визначено ч. ч. 1-4 цієї статті, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку, згідно з ч. 5 цієї статті, є перший за ним робочий день.
Водночас правила цієї статті не поширюються на договірні правовідносини сторін, коли ними у свободі договору (ст. 627 ЦК) досягнуто домовленості про призначення кінцевої календарної дати виконання зобов`язання за договором, з огляду на норми ч. 1 ст. 530 ЦК, яка визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); ст. 629 ЦК, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також принцип належного виконання зобов`язань, який полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/7012/23 від 16.05.2024.
Зважаючи на викладене, товар згідно договору на поставку товару за державні кошти №К-176 від 07.08.2025 мав бути поставлений відповідачем у визначену сторонами дату - до 30.08.2025, тобто сторони визначили саме термін поставки, який закінчувався 30.08.2022. А у разі неможливості поставити товар в обумовлений термін унаслідок дії обставин непереборної сили або інших обставин, що заважають належному виконанню договірних обов`язків, постачальник зобов`язаний письмово повідомити про це замовника в порядку та строки, визначені п. п. 9.2, 12.7 договору.
Суд першої інстанції встановив, що докази повідомлення позивача про затримки у виконанні поставки до 30.08.2025 відсутні; докази надіслання позивачу довідки виробника - ТОВ "Завод Стеко" від 11.09.2025 (з повідомленням про можливі затримки у поставці через об`єктивні обставини) раніше, аніж позивач направив відповідачу претензію, відсутні; поведінка виробника не віднесена законом до випадків непереборної сили; ні сертифікату ТПП, ні доказу письмового повідомлення про настання обставин непереборної сили на виконання п. п. 9.2, 9.3 договору відповідач не подав. Суд відхилив пояснення представника відповідача у судовому засіданні 14.01.2026 з приводу повідомлення позивача про такі обставини у телефонному режимі, оскільки це не відповідає критеріям належності та допустимості доказів у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, та не врахував лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, оскільки такий не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". 
Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції надав неналежну правову оцінку аргументам відповідача щодо відсутності його вини у простроченні поставки у зв`язку з об`єктивними обставинами роботи заводу-виробника та безпідставно відхилив доводи відповідача щодо вищенаведених доказів.
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для застосування до відповідача, який порушив господарське зобов`язання, відповідальності у вигляді пені.
Однак суд першої інстанції помилково переніс останній день (30.08.2025) погодженого сторонами терміну поставки на 01.09.2025, застосувавши ст. 254 ЦК України, правила якої не поширюються на договірні правовідносини сторін, та не взяв до уваги, що нарахування пені, за домовленістю сторін у п. 8.3 договору, здійснюється у розмірі 1% від ціни договору, а не від вартості товару, поставку якого було прострочено. 
Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (постанова Верховного Суду від 08.05.2019 № 910/9078/18). Сторони не погоджували умову про те, що день поставки товару, поставленого постачальником з порушенням строку, також вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, беруться до уваги апеляційним судом у тій частині, яка узгоджується з наведеними вище міркуваннями.
З урахуванням викладеного, колегія суддів перевірила здійснений позивачем розрахунок пені та констатує його обґрунтованість і арифметичну вірність, порушення судом першої інстанції норм матеріального права призвело до безпідставного висновку про неправильність здійсненого позивачем розрахунку.
Поряд із цим колегія суддів бере до уваги, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
У п. 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Колегія суддів відзначає, що зменшення розміру неустойки підпадає під регулювання ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто вказана норма передбачає умови як підстави для зменшення пені і не визначає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них безвідносно до майнового стану сторін (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 916/2171/24).
У цьому випадку колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що прострочення поставки не пов`язане з протиправною поведінкою відповідача, а відбулося в результаті об`єктивної зміни обставин, які сторони не могли передбачити завчасно, і зрештою відповідач здійснив поставку товару у повному обсязі; період прострочення не є значним; відсутні підстави вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача; відповідач сплатив позивачу добровільно 21990,00 грн штрафу та 5453,28 грн пені, що підтверджується матеріалами справи.
Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на добровільний і добросовісний монтаж/демонтаж вікон як на обставину для зменшення пені, вважає їх необґрунтованими і не підтвердженими матеріалами справи, а також відхиляє аргументи відповідача щодо тендерної документації як такі, що не стосуються предмета апеляційного перегляду. 
Колегія суддів, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу прав та інтересів сторін, приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% від обґрунтовано заявленої до стягнення суми, тобто зменшення пені до 31357,86 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, виклавши його мотивувальну та резолютивну частини у редакції цієї постанови. З наведених підстав апеляційна скарга Пенітенціарної академії України підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.
Враховуючи приписи ч. 14 ст. 129 ГПК України та висновок суду апеляційної інстанції про зміну оскаржуваного судового рішення, судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України від 04.03.2026 (вх. № 01-05/691/26 від 10.03.2026) задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 у справі №914/3788/25 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину у такій редакції: 
"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "БК "Пірамід Корп" (вул. Шевченка, буд. 3 А, смт Дубляни, Самбірський р-н, Львівська обл., 81470, ідентифікаційний код 39484237) на користь Пенітенціарної академії України (вул. Гонча, буд. 34, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14000, ідентифікаційний код 08571788) 31357,86 грн пені та 3028,00 грн судового збору за подання позовної заяви".
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "БК "Пірамід Корп" (вул. Шевченка, буд. 3 А, смт Дубляни, Самбірський р-н, Львівська обл., 81470, ідентифікаційний код 39484237) на користь Пенітенціарної академії України (вул. Гонча, буд. 34, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14000, ідентифікаційний код 08571788) 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Львівської області видати відповідні накази.
5. Матеріали справи № 914/3788/25 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.