ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/20622/25 пров. № А/857/11924/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання: Вербінець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року, ухвалене суддею Дуляницькою С.М. у м. Рівне у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №460/20622/25 за адміністративним позовом приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Державного підприємства «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним і скасування наказу, -
ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2025 року позивач – приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Кострикін Володимир Іванович звернувся до суду з позовом до відповідача - Міністерства юстиції України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Державного підприємства «Національні інформаційні системи», в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1522/5 від 30.05.2025 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову
Відповідач наголошує, що оскаржуваний наказ в повній мірі відповідає вимогам законності та прийнятий з дотриманням встановленої процедури. Із покликанням на приписи Закону України «Про санкції» зазначає, що у позивача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації.
Стверджує, що в оскаржуваному наказі №1522/5 від 30.05.2025 зазначено мотиви для анулювання позивачу доступу до Державного реєстру прав та визначено конкретні порушення, за які застосовано саме цей вид стягнення. На думку скаржника, наказ №1522/5 від 30.05.2025 був прийнятий, зважаючи на встановлені факти грубих порушень порядку проведення державної реєстрації, у тому числі на імперативні заборони, встановлені Законом України «Про санкції», Указом Президента України та Рішенням Ради національної безпеки і оборони України.
В обґрунтування таких доводів скаржник зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV. Відповідно до статті 3 цього Закону однією із засад державної реєстрації є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом. Нормами пункту 1, 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/ отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав ; перевіряє документи на наявністьпідстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. 
Отже, обов`язком державного реєстратора, прямо передбаченим абзацом 8 пункту 1 частини третьої статті 10 Закону є встановлення наявності факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав. 
Скаржник зазначає, що пунктом 61 частини першої статті 24 Закону визначено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав.
Одним з аспектів публічного порядку в Україні є санкційне регулювання, сформоване з прийняттям Закону України «Про санкції» внаслідок збройної агресії російської федерації щодо України (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.03.2023 у справі №910/13/21).
Частиною першою статті 18 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом, зокрема перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав ).
Однак, при проведенні камеральної перевірки було встановлено наступне. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 24.04.2025 № 66561121, поданої ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Кострикіним В.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.04.2025 № 78630471, на підставі якого в розділі № 2856243056060 припинено (реєстрація переходу прав власності – повне відчуження ) право власності ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» (код ЄДРПОУ 05607824) (номер запису 53158690) та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (номер запису 59662971) на закінчений будівництвом об`єкт – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Комісією при проведенні перевірки встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 29.04.2025 бенефіціарним власником ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» був кінцевим ОСОБА_3 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна громадянства – Україна, реєстраційний номер облікової картки платникаподатків – НОМЕР_1 ).
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 24.06.2024 № 376/2024 (далі – Рішення РНБО України від 24.06.2024), застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних та юридичних осіб згідно з додатком. Відповідно до пункту 390 Додатку 1 до Рішення РНБО України від 24.06.2024 до кінцевого бенефіціарного власника ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» ОСОБА_3 , ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , застосовано вид обмежувального заходу (санкції): блокування активів тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними строком на десять років. 
Оскільки до ОСОБА_3 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна громадянства – Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) застосовано вид обмежувального заходу, передбачений пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», на переконання скаржника, приватний нотаріус Кострикін В.І. не мав права проводити реєстраційні дії припинення (реєстрацію переходу прав власності – повне відчуження власності ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» щодо Квартири) права Реєстраційні дії проведені з порушеннями вимог Закону України «Про санкції» є окремою підставою для відмови в позові. В обґрунтування незгоди із висновками суду першої інстанції покликається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 910/2529/22, від 14.05.2025 у справі № 320/14459/24, від 26.05.2025 у справі № 160/1038/24.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Зазначив, що детальний аналіз змісту апеляційної скарги відповідача дає підстави стверджувати, що наведені у скарзі доводи та аргументи жодним чином не спростовують заявлені позовні вимоги та надані докази при розгляді справи №460/20622/25 у суді першої інстанції. В апеляційній скарзі відповідачем не наведено належних та достатніх доказів з приводу порушення судом норм процесуального і матеріального права, при ухваленні оспорюваного судового рішення від 20.01.2026, так як суб`єктивна незгода відповідача з позицією судового органу не може бути підставою для скасування рішення. Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено будь-яких переконливих аргументів, що вчинені позивачем дії стосовно реєстрації права власності фізичної особи-набувача на житлову квартиру, придбану за договором купівлі-продажу від 03.05.2024, якимось чином створюють реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, суверенітету та територіальній цілісності держави в умовах військового стану чи/або такі дії можуть сприяти терористичним проявам ворожих елементів. Значна частина апеляційної скарги присвячена обґрунтуванню важливості положень Закону України «Про санкції», особливо в період дії військового стану. Зауважує, що основна мета застосування спеціальних економічних санкцій, передбачених Законом №1644-VII, полягає у нагальній потребі забезпечення національних інтересів, національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності держави, а також попередження, припинення та протидії терористичній діяльності ворожих елементів. 
Таким чином, зміст рішення Міністерства юстиції України не вказує ступінь шкоди означеним державним інтересам, яка нанесена позивачемпід час реєстрації 29.04.2025 права власності на житлову квартиру громадянина України ОСОБА_2 , яка була придбана ним для забезпечення побутових потреб сім`ї за договором купівлі-продажу від 03.05.2024 у юридичної особи ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», яке за наказами Рівненської обласної військової адміністрації від 15.02.2024 №37 та від 13.01.2025 №21 визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки регіону в особливий період, працівником якого він є, при цьому Указ Президента про застосування санкцій до ОСОБА_3 був прийнятий пізніше у часі - 24.06.2024.
Натомість, у випадку безпідставної відмови набувачу у реєстрації його права власності на житлову квартиру, вартість якої фактично була сплачена набувачем у повному обсязі згідно умов договору купівлі-продажу від 03.05.2024 реєстратором дійсно здійснювалось би порушення його прав та вимог чинного законодавства і Конституції України. Так, згідно частини другої ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, а також забезпечує утвердження прав і свобод людини. Відповідно до норм ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а право приватної власності є непорушним, згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасован і.
Покликається також на те, що у справах №№ 990/270/23, 922/1589/22, 922/3275/23, 922/3069/24 Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд сформувала висновок щодо недопустимості розповсюдження індивідуальних обмежувальних економічних санкцій, застосованих на підставі Рішень РНБО до фізичних осіб, на правовідносини, що пов`язані з юридичними особами. Натомість, суб`єктивно-тенденційне застосування відповідачем правових норм на власний розсуд спричинило упереджене визначення відповідачем в Акті №2342/19.1.4/25 помилкового висновку щодо наявності в діях позивача при вчиненні реєстраційної дії за Рішенням №78630471 грубого порушення встановленого порядку здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, наслідком якого є безпідставне обмеження моїх прав на вільне зайняття нотаріальною діяльністю (яка є невід`ємною від реєстраційних дій) шляхом анулювання доступу до Єдиного державного реєстру речових прав за Наказом №1522/5, без будь-якої можливості відновлення доступу в майбутньому, що, власне, і стало предметом судового спору у справі №460/20622/25.
У свою чергу вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оспорюваного рішення від 20.01.2026 цілком справедливо відхилено посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 14.05.2025 року у справі №320/14459/24, від 26.05.2025 року у справі №160/1038/24, так як означені фактичні обставини вказаних справ відрізняються від обставин, що є предметом судового спору у даній справі №460/20622/25.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2025 року №1522/5 анульовано державному реєстратору - приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виконання означеного наказу №1522/5 покладено на Державне підприємство “Національні інформаційні системи”. 
Наказ №1522/5 видано відповідачем за наслідками камеральної перевірки реєстраційної дії позивача, проведеної відповідно до Наказу Відповідача від 12.05.2025 року №890/7 та на підставі Акту про результати проведення камеральної перевірки від 30.05.2025 року 2342/19.1.4/25. 
При проведенні камеральної перевірки встановлено наступне. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 24.04.2025 № 66561121 (далі – Заява № 66561121), поданої ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ), приватним нотаріусом Кострикіним В.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.04.2025 № 78630471, на підставі якого в розділі № 2856243056060 припинено (реєстрація переходу прав власності – повне відчуження) право власності ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” (код ЄДРПОУ 05607824) (номер запису 53158690) та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (номер запису 59662971) на закінчений будівництвом об`єкт – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі – Квартира). 
Відповідно до відомостей Державного реєстру прав до Заяви № 66561121 додано: 
- договір купівлі-продажу від 03.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Кострикіним В.І. 03.05.2024 за реєстровим № 255, з актом приймання-передачі від 03.05.2024 між ПАТ “РІВНЕАЗОТ” та гр. ОСОБА_2 ; 
- документ-повідомлення, відповідно до умов вищезазначеного договору, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину Набувачем - гр. ОСОБА_2 , видане 23.04.2025р. ПРАТ "РІВНЕАЗОТ", вихідний №757.
- технічний паспорт на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва;
- документ, за яким встановлювалась особа Набувача - гр. ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31.03.1998 р. Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області.
Приватним нотаріусом ОСОБА_1 отримано відомості з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо технічного паспорта, виготовленого станом на 11.12.2023 приватним підприємством “РІВНЕ ІНЖИНІРИНГ”, які сформовано 18.12.2023 № TI01:8307-8397-3038-6195. 
Комісією при проведенні перевірки встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань станом на 29.04.2025 кінцевим бенефіціарним власником ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” був ОСОБА_3 .
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 “Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)”, введеного в дію Указом Президента України від 24.06.2024 № 376/2024 (далі – Рішення РНБО України від 24.06.2024), застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних та юридичних осіб згідно з додатком. 
Відповідно до пункту 390 Додатку 1 до Рішення РНБО України від 24.06.2024 до кінцевого бенефіціарного власника ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” ОСОБА_3 застосовано вид обмежувального заходу (санкції): блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними строком на десять років.
За наслідками камеральної перевірки посадові особи відповідача дійшли висновку про наявність порушення позивачем норм Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 та Закону України “Про санкції”. Зокрема, в акті №2342/19.1.4/25 з даного приводу зазначено: “порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону, пункту 12 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження права власності ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" щодо Квартири, кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_3 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна громадянства - Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), до якого застосовано вид обмежувального заходу відповідно до Закону України "Про санкції"”.
На підставі вказаних висновків, відповідач видав наказ від 30.05.2025 №1522/5 “Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора – приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кострикіна Володимира Олександровича”, яким анульовано державному реєстратору – приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Кострикіну Володимиру Олександровичу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Позивач, вважаючи застосовані відповідачем санкції за наказом Міністерства юстиції України №1522/5 від 30.05.2025 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кострикіна Володимира Івановича» та наслідками камеральної перевірки протиправними, звернувся до суду з вимогами про скасування цього наказу.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду справи, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України № 1952-IV (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону № 1952-IV).
В розумінні статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Статтею 7 Закону №1952-IV передбачено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких також належить, серед визначеного, забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організація роботи, пов`язаної із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечення доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до приписів частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону № 1952-IV).
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Порядком № 1127 визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Стаття 37-1 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентує порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав.
Частинами 1, 2 ст. 37-1 Закону №1952-ІV встановлено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 37-1 Закону №1952-ІV порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації визначає Порядок № 990.
Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Відповідно до п. 3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є: перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень; запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів; визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора; аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.
Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом: перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації; моніторингу реєстраційних дій в реєстрах (підпункти 4, 5 пункту 4 Порядку № 990).
Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (пункт 5 Порядку № 990).
Пунктами 9 - 14 Порядку № 990 передбачено, що камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.
Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).
Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки.
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному веб-сайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту.
Отже, законодавством чітко визначені алгоритм дій Міністерства юстиції України під час здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, дотримання якого є обов`язковою передумовою умовою для застосування Міністерством юстиції України санкцій, визначених статтею 37-1 Закону №1952-IV.
Водночас з положень Закону №1952-IV вбачається, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, також зобов`язав Мін`юст мотивувати рішення, прийняте за наслідками такого контролю.
Вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто уповноважений орган має оцінити висновок комісії з проведення камеральної перевірки, викладений в акті перевірки у формі пропозиції, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.
Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.07.2025 у справі № 320/11900/24.
Так, згідно ч. 2 ст. 37-1 Закону №1952-ІV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:
1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;
4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;
5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Отже, з огляду на наявність вказаного переліку санкцій, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.
Визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Водночас в пункті 9 Порядку № 990 зазначено, що камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Отже, призначенню перевірки передує факт виявлення визначених законами та порядком державної реєстрації речових прав порушень.
Втім, за змістом пункту 10 Порядку 990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.
Також колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 13 Порядку № 990 під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки.
Такий зміст пунктів 9, 10, 13 Порядку 990 свідчить, що вони застосовуються у взаємозв`язку, послідовно та передбачають обов`язок Мін`юсту зазначити у рішенні підстави перевірки (п. 10), який передує праву реєстратора подавати пояснення (п. 13), забезпечуючи, таким чином, реалізацію права на захист.
Водночас невиконання наведених вимог законодавства призводить до визнання такої перевірки та рішень, прийнятих за її результатами, незаконними, оскільки обмежує право реєстратора.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).
Так, камеральною перевіркою встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 24.04.2025 № 66561121, поданої ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Кострикіним В.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.04.2025 № 78630471, на підставі якого в розділі №2856243056060 припинено (реєстрація переходу прав власності – повне відчуження) право власності ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” (код ЄДРПОУ 05607824) (номер запису 53158690) та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (номер запису 59662971) на закінчений будівництвом об`єкт – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до відомостей Державного реєстру прав до Заяви № 66561121 додано: 
- договір купівлі-продажу від 03.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Кострикіним В.І. 03.05.2024 за реєстровим № 255, з актом приймання-передачі від 03.05.2024 між ПАТ “РІВНЕАЗОТ” та гр. ОСОБА_2 ; 
- документ-повідомлення, відповідно до умов вищезазначеного договору, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину Набувачем - гр. ОСОБА_2 , видане 23.04.2025р. ПРАТ "РІВНЕАЗОТ", вихідний №757.
- технічний паспорт на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва;
- документ, за яким встановлювалась особа Набувача - гр. ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31.03.1998 Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області.
Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно зазначено документи подані для відповідної реєстрації, а саме: договір купівлі-продажу, укладений 03.05.2024 та посвідчений приватним нотаріусом Кострикіним В.І. 03.05.2024р. за реєстровим № 255 між ПРАТ "РІВНЕАЗОТ" (код ЄДРПОУ 05607824) та гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), актом приймання-передачі від 03.05.2024; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину - повідомлення, видане 23.04.2025 ПРАТ "РІВНЕАЗОТ”, вихідний № 757.
Набувач - гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває у трудових відносинах, на посаді інженера бюро технологічних цехів виробничого відділу ПРАТ “РІВНЕАЗОТ”, предмет договору купівлі-продажу - квартира, передана на момент укладення договору купівлі-продажу 03.05.2024, відповідно до акту приймання-передачі від 03.05.2024р. ОСОБА_5 після виконання умов договору отримував право звертатись за державною реєстрацією прав після виконання зобов`язань за відкладальною умовою, а саме повної сплати ціни договору та подання приватному нотаріусу Кострикіну В.І. доказів про проведення повного розрахунку та перебування Набувача у трудових відносинах з ПРАТ "РІВНЕАЗОТ". 
За результатами проведеної камеральної перевірки в Державному реєстрі прав приватного нотаріуса ОСОБА_1 , Комісією було виявлено факт грубого порушення порядку державної реєстрації та складено Акт від 30.05.2025 № 2342/19.1.4/25 за результатами проведення камеральної перевірки 
Відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу покликається на рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 “Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальній заходів (санкцій)”.
Відповідач наголошує, що відповідно до пункту 390 Додатку 1 до Рішення РНБО України від 24.06.2024 до кінцевого бенефіціарного власника ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” ОСОБА_3 , ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство – Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , застосовано вид обмежувального заходу (санкції): блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними строком на десять років. Оскільки до ОСОБА_3 застосовано вид обмежувального заходу, передбачений пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України “Про санкції”, приватний нотаріус Кострикін В.І. не мав права проводити реєстраційні дії припинення (реєстрацію переходу прав власності – повне відчуження) права власності ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” щодо квартири.
Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Поняття кінцевого бенефіціарного власника надано в п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 № 361-IX, згідно з яким кінцевим бенефіціарним власником є:
- для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
- для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
- для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.
Статями 1, 2 Закону України «Про санкції» від 14 серпня 2014 року № 1644-VII (далі - Закон № 1644-VII) визначено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.
Виходячи із зазначеної мети, завданням блокування активів є не покарання суб`єкта, до якого санкції застосовані, а недопущення нанесення ним шкоди національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальної цілісності України. Блокування можливості розпорядження активом у вигляді акцій запобігає зміні власника, зокрема, й кінцевого бенефіціарного власника відповідної юридичної особи чи перерозподілу кількості голосів в управлінні такою юридичною особою.
У п.1 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» від 10.11.2015 №772-VIII (далі- Закон №772-VIII) зазначено, що активи - це кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнені за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Відповідно до ч. 3, 8 ст. 5 Закону №1644-VII рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України (РНБО) та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.
Забезпечення реалізації санкції у виді блокування активів здійснюється відповідними органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами у межах наданих їм повноважень.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, вживає заходів щодо виявлення та розшуку активів фізичних та юридичних осіб, зазначених у відповідних рішеннях РНБО.
У разі виявлення незаблокованих активів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, звертається до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами. Така вимога центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, є обов`язковою та підлягає негайному виконанню.
Отже, рішення про застосування санкцій, зокрема до іноземної юридичної чи фізичної особи, включаючи блокування її активів, приймається РНБО, але це рішення вводиться в дію указом Президента України.
Так, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 “Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальній заходів (санкцій)” було застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до ОСОБА_3 застосовано вид обмежувального заходу: блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними строком на десять років.
Водночас слід зазначити, що у переліку, наведеному в додатку 1 до вказаного рішення, щодо юридичних осіб, до яких застосовані обмежувальні заходи (санкції) відсутні відомості про накладення санкцій на ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” або на їх учасників (засновників).
З матеріалів справи вбачається, у Державному реєстрі санкцій відсутня інформація про застосування санкцій до ПРАТ “РІВНЕАЗОТ”, що підтверджується Витягом з Державного реєстру санкцій від 07.11.2025 (т.1 а.с.51).
ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” (код ЄДРПОУ 05607824) на момент укладення договору купівлі-продажу (03.05.2024) та на момент реєстраційної дії на ім`я набувача – гр. ОСОБА_2 (24.04.2025-29.04.2025), не включено до Переліку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), згідно інформацією з Державного реєстру санкцій. 
Ба більше, ПрАТ “РІВНЕАЗОТ” за наказом №37 Рівненської обласної військової адміністрації від 15.02.2024 визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки в особливий період.
Суд першої інстанції слушно вказав на те, що реєстраційні дії позивача з державної реєстрації переходу прав власності - відчуження права власності ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” щодо квартири до покупця ОСОБА_2 не були пов`язані зі зміною статутного капіталу підприємства і не могли бути кваліфіковані як такі, що будь-яким чином втручаються в права розпорядження активами (корпоративними правами) кінцевого бенефіціарного власника цього підприємства.
Відтак, попри застосування до кінцевого бенефіціарного власника ПРАТ “РІВНЕАЗОТ” - ОСОБА_3 санкцій, у позивача не було підстав для відмови у проведенні відповідних нотаріальних дій, зважаючи на те, що право такої відмови надається нотаріусу лише у разі, якщо вчинення таких дій призведе до порушення обмежень (заборон), встановлених санкцією. В даному випадку, суд не вбачає порушення санкції у вигляді блокування активів підсанкційної особи внаслідок вчинення нотаріальної дії, оскільки під поняттям “активи” підсанкційного власника юридичної особи є його корпоративні права у формі частки в статутному капіталі товариства, а не безпосередньо майно товариства, питання використання та розпорядження яким, згідно ст. ст.30, 39 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”, належать до компетенції загальних зборів товариства та його виконавчого органу, а не бенефіціарного власника. 
Суд першої інстанції правильно виснував, що санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа. 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо протиправності спірного наказу з підстав того, що позивач дотримався процедури щодо виявлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав відповідно до абз. 8 п. 1 ч. 3 ст.10 Закону №1952-ІV.
Комісією, якою складено акт № 2342/19.1.4/25 від 30.05.2025 зазначено Указ Президента від 24.06.2024 № 376/2024, яким затверджено рішення РНБО про застосування санкцій до ОСОБА_3 . Отже, Указ Президента від 24.06.2024 № 376/2024, яким затверджено рішення РНБО про застосування санкцій, набув чинності після укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 03.05.2024 за реєстровим № 255.
29.04.2025 позивач здійснив державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 03.05.2024, тобто до Указу Президента від 24.06.2024р. №376/2024, яким затверджено рішення РНБО про застосування санкцій до ОСОБА_3 . 
Зважаючи на дату набрання чинності відповідного Указу Президента про затвердження рішення РНБО, позивачем положення Закону України «Про санкції» жодним чином не могли бути порушеними при проведені спірних реєстраційних дій, у зв`язку з чим вказана Відповідачем підстава для відмови у здійсненні реєстраційних дій не може застосовуватись до спірних правовідносин.
Варто зауважити, що згідно практики Верховного Суду державна реєстрація не є способом набуття чи відчуження права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. 
Разом з цим колегія суддів ураховує, що при прийнятті рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав відповідно до Закону №1952-IV, Міністерство юстиції України повинно встановити не тільки наявність у діях державного реєстратора одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а і вказати зв`язок між подією недотримання державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав та порушенням прав фізичної або юридичної особи.
Застосування певного виду стягнення, передбаченого статтею 37-1 Закону №1952-ІV повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності, оскільки наслідки негайного виконання рішення про обмеження доступу впливають на професійну діяльність державних реєстраторів, робота яких безпосередньо залежить від можливості мати такий доступ.
Тому, визначаючи вид стягнення, відповідач повинен урахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Водночас в оскаржуваному наказі немає відомостей про те, що Міністерство юстиції України здійснило дослідження чи перевірку фактів, викладених у Акті за результатами проведення камеральної перевірки позивача та встановило порушення прав певних фізичної або юридичної особи вищенаведеними реєстраційними діями позивача, вчинення яких слугувало підставою для видання спірного наказу.
Щодо покликань скаржника на незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, сформованих у постановах Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №320/14459/24 та від 26.05.2025 у справі №160/1038/24, колегія суддів зазначає таке.
Насамперед КАС України не містить дефініції терміну «подібні правовідносини».
Тлумачення визначення «подібності правовідносин» міститься, зокрема, у ряді постанов Верховного Суду, а саме: від 13.02.2019 у справі № 802/3999/15-а, від 03.07.2019 у справі №826/27404/15 та інших.
За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Однак у згаданих відповідачем справах підставою для анулювання нотаріусам доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань слугувало вчинення реєстраційних дій про зміну кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи. Отже, висновки Верховного Суду від 14.05.2025, викладені у постановах у справі №320/14459/24 та від 26.05.2025 у справі №160/1038/24 не можуть застосовуватись при розгляді справи №460/20622/25, оскільки предмети спору, обставини та норми права, застосовані судами, є відмінними.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний наказ не відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування як протиправного.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі №460/20622/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 20.05.26