ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1024/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 707/906/26 Категорія: на ухвалу 	Морозов В. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2026 року (у складі судді Морозова В.В.) про відмову у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування,

в с т а н о в и в :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у праві користування.
В обґрунтування зазначає, що є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також вказує, що відповідачем ОСОБА_2 було встановлено паркан впритул до сараю позивача, що унеможливлює обслуговування бокової частини будівлі, що належить останній на праві власності.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.12.2014 встановлено межу, яка поділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за фактичним користуванням. Таким чином, сараї та надвірні споруди, які знаходяться на вказаних земельних ділянках опинилися на спільній межі. Відповідачем без відома позивача встановлено розподільчий паркан між земельними ділянками сторін, який розміщено впритул до сараю, належного ОСОБА_1 на праві власності. У зв`язку із цим остання позбавлена можливості підійти до бокової частини стіни будівлі, щоб здійснювати поточний ремонт та обслуговування сараю.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.10.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1  про усунення перешкод в користуванні надвірною спорудою?сараєм, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести паркан, що збудований на межі земельних ділянок з метою доступу до обслуговування та ремонту сараю відмовлено.
У даному позові ОСОБА_1 зазначає, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08.10.2025 є помилковим, оскільки судом не вирішувалось питання про межові знаки.
На підставі викладеного, позивач просила визначити межові знаки відповідно до висновку експертизи, що була проведена в справі № 707/1776/24, а саме:
– перенести межові знаки ОСОБА_2 вглиб її земельної ділянки на відстань 1 м згідно з схематичним планом та земельно-кадастровою документацією по с. Яснозір`я, тобто ширина земельної ділянки відповідно до плану становить 15,3 м;
– укоротить літню кухню ОСОБА_2 на 1, 37 м.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18.03.2026 відмовлено у відкритті провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Така ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 вже зверталася до Черкаського районного суду Черкаської області з аналогічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування, в якому пред`являла вимоги щодо усунення перешкод в користуванні надвірною спорудою-сараєм, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.10.2025, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14.01.2026, (справа № 707/1776/24) у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Враховуючи те, що суб`єктний склад, предмет та підстави позову у справі № 707/1776/24 та у даній справі № 707/906/26 є тотожними, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування необхідно відмовити.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18.03.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і позовна заява.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, позивачку ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у даній цивільній справі на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції., з огляду на наступне.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 вказано, що «предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин (постанова Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 932/15395/19-ц).
Постановою Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №523/9104/19 визначено, що критерієм відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є: наявна тотожність спірних правовідносин, (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у різних цивільних справах), судове рішення по тотожній справі набрало законної сили. При цьому, критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідним рішенням законної сили.
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що є рішення, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з якими звернулася повторно позивачка.
Так, у даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування надвірною спорудою-сараєм, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 перенести межові знаки вглиб її земельної ділянки на відстань 1 м згідно з схематичним планом та земельно-кадастровою документацією по с. Яснозір`я, укоротити літню кухню на 1, 37 м.
Водночас, встановлено, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування надвірною спорудою-сараєм, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести паркан, що збудований на межі земельних ділянок, з метою доступу до обслуговування та ремонту сараю.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.10.2025, яке набрало законної сили, у справі № 707/1776/24 відмовлено в задоволенні позову. Також, вказаним рішенням суду встановлено, що у 2014 році ОСОБА_1 було самочинно реконструйовано надвірну споруду-сарай, шляхом збільшення його площі, що призвело до розширення сараю впритул до огорожі.
При цьому, зі змісту позовної заяви у справі № 707/906/26 вбачається, що позивач, серед іншого, вказує також на незгоду із діями та процесуальними рішеннями Черкаського районного суду Черкаської області, Черкаського апеляційного суду та Верховного Суду при розгляді справи № 707/1776/24.
Також, із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить винести рішення про перенесення межових знаків відповідно до висновку експерта, який судом, при розгляді справи № 707/1776/24, було визнано неналежним та недопустимим доказом.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сторони, предмет і підстави вказаних позовів є тотожними. 
Враховуючи викладене, оскільки рішення суду у справі № 707/1776/24, що набрало законної сили, ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
З огляду на викладене вище, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 10 червня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко