Єдиний унікальний номер 205/3914/25
Номер провадження2/205/235/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді - Терещенко Т.П., 
за участю секретаря судового засідання – Данчула К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпропетровська обласна державна адміністрація служба у справах дітей, орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року, а від шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05 жовтня 2022 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/1586/19 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з ОСОБА_1 і станом на дату подання позову вона проживає разом з батьком, а ОСОБА_5 з матір`ю. Позивач намагається побачитись зі своєю другою дитиною, однак відповідач створює йому перешкоди, вона заборонила йому бачитись з донькою та систематично ігнорує намагання позивача приймати участь у вихованні дитини. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до органу опіки та піклування Новокодацької районної адміністрації, який у своїй відповіді повідомив про відсутність відповідача та ОСОБА_5 за адресою проживання, а також про інформацію від сусідів щодо їх виїзду за кордон у 2022 році. У зв`язку з вищезазначеним представник позивача просив суд визначити спосіб участі батька – ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : надати можливість кожної першої та третьої п`ятниці місяця брати дитину до себе на вихідні з 16:00 год. п`ятниці до 20:00 год. неділі, з ночівлею у батька, без присутності матері; надати можливість провідувати дитину і спілкуватися з дитиною на перервах між уроками під час її перебування в навчальному закладі (в приміщенні навчального закладу або на території навчального закладу, в якому навчається дитина), без присутності матері; надати можливість бачитися з дитиною без присутності матері з 09:00 год. до 13:00 год. у святкові дні - день народження дитини, день народження позивача, Новий рік, Різдво, 8 Березня, День Конституції, День Незалежності, Великдень, Трійця, День захисника України; у разі якщо в день призначений для побачень з батьком дитина хворіє, то відповідачка має надати позивачу документи, що підтверджують хворобу дитини, та у такому випадку забезпечити зустріч за місцем перебування дитини; надати можливість брати дитину до себе на тимчасове проживання на перших сім днів зимових канікул; надати можливість брати дитину до себе на проживання в період літніх канікул з 15 червня по 30 червня, з 15 липня по 31 липня і з 10 серпня по 25 серпня; надати дозвіл на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і дитиною.
17 березня 2025 року ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалами Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину кордону ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , а також в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради висновку щодо визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_5 .
Представником відповідача ОСОБА_7 було сформовано в системі «Електронний суд» додаткові пояснення в яких зазначив, що перебування відповідача з дитиною за кордоном ускладнює юридичну визначеність реалізації позовної вимоги позивача в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а враховуючи знаходження дитини за кордоном то врахування її думки і ставлення до батька потребує участі дитини у судовому процесі. Реєстр судових рішень містить більше 15 проваджень за участі сторін, які доводять намір позивача нашкодити відповідачу, спричинити моральну шкоду та заважати належному вихованню дітей, і за процесуальними документами за наявними судовими справами вбачається, що позивачу відомо з 2022 року про перебування відповідача за кордоном. Зазначає, що позивач не враховує ставлення ОСОБА_5 до спілкування з батьком. Позивачем не наведено доказу вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною саме з боку відповідача. Позивач не обґрунтував вимогу щодо прийняття рішення суду без висновку органу опіки та піклування через неможливість його складання. Щодо визначення способу участі батька зазначає, що дитина знаходиться за кордоном і виконання заявлених у цій частині позовних вимог є неможливим та нашкодить дитині. 
21 січня 2026 року у підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати було закрито підготовче провадження у справі з призначеннями справи до розгляду по суті.
Позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовній вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача сформував у системі «Електронний суд» заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача, відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги; неможливістю фактичної реалізації заявлених вимог; обрання позивачем неналежного способу захисту прав.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Лійбук Л.М. надала суду заяву, в якій просила розглянути цивільну справу без її участі та винести рішення на розсуд суду в інтересах дитини.
Представник третьої особи – Дніпропетровської обласної державної адміністрації служби у справах дітей у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, враховуючи пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Лійбук Л.М., оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.
Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Матеріалами справи підтверджено, що сторони мають дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим повторно Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 липня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис №226; та доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим повторно Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 липня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 117 (а. с. 19-20 т. 1).
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 15 листопада 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 10 грудня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №915 (а. с. 51-52 т. 1).
Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінив ім`я 27 липня 2017 року на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серії НОМЕР_3 , яке видано Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №28 (а. с. 18 т. 1).
Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 31 січня 2023 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та визначено місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (а. с. 44-50 т. 1).
Матеріали справи містять відповідь адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради №Б-1/0-1/09-25 від 29 січня 2025 року, в якому зазначено про спілкування спеціаліста органу 07 січня 2025 року з ОСОБА_2 , яка повідомила про свій виїзд разом з донькою ОСОБА_9 за кордон у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну і зазначила, що донька не виявляє бажання спілкуватись зі своїм батьком (а. с. 25-26 т. 1).
Судом також встановлено, що 09 березня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перетнули державний кордон України та відсутні відомості щодо їх повернення на територію України, що підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/42765-25-Вих від 22 травня 2025 року (а.с.133,134т. 1).
В матеріалах справи також наявна відповідь органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради №3/9-141 від 19 серпня 2025 року про те, що враховуючи, що на цей час мати - ОСОБА_2 та донька - ОСОБА_5 не проживають на території Новокодацького району м. Дніпра, не має можливості надати висновок щодо визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також додано рішення Новокодацької районної у місті ради від 17 листопада 2017 року №511 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_8 з малолітніми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 168-169, 171-172 т. 1).
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що згідно з відповіді державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Михайла Лукіна від 26 листопада 2025 року на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №72003759 з примусового виконання судового наказу №205/2521/23 від 01 червня 2023 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №72003759 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 26 листопада 2025 року становить 36 949,50 грн. (а. с. 219-223 т. 1).
Разом з тим, представником відповідача долучено до матеріалів справи платіжну інструкцію № 2.152474233.1 від 28 травня 2025 року на суму 36 500 грн. з призначенням платежу щодо сплати за ВП 72003759 аліментів та від 25 листопада платіжна інструкція № 1.420106809.1 на суму 18 000 грн. з призначенням платежу щодо сплати за ВП 72003759 аліментів за 06.2025-11.2025 (а. с. 238-239 т. 1).
Під час оцінки доводів учасників процесу, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «NeulingerandShuruk v. Switzerland»; від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine»).
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
У рішенні Європейського суду з прав людини № 31111/04 від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини, дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за п. 2 ст. 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
Відповідно до ст. ст. 16, 16-1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду про реалізацію права дитини на контакт визначаються судом у кожному конкретному випадку. Такими заходами і гарантіями є: зобов`язання особи, яка контактує з дитиною, оплачувати витрати, пов`язані з переїздом та проживанням дитини, а також, у разі потреби, - будь-якої іншої особи, яка супроводжує дитину, повідомляти особі, з якою проживає дитина, про місце перебування дитини під час реалізації нею права на контакт, з`являтися особисто разом з дитиною до органу опіки та піклування з періодичністю, визначеною судом; заборона зміни місця перебування дитини під час реалізації нею права на контакт; реалізація права на контакт з дитиною на території іноземної держави за умови подання органу опіки та піклування за місцем проживання дитини документа, що підтверджує визнання рішення суду України про контакт з дитиною на території іншої держави; інші заходи, передбачені законом.
Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21).
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дитиною, необхідно враховувати сукупність обставин справи. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що є спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні їхньої спільної дитини – доньки ОСОБА_5 . Активна поведінка батька (звернення до суду із цим позовом, зацікавленість процесом її життя), свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили шлюбні відносини, не проживають разом, позивач має намір та бажання спілкуватися з дитиною, і брати участь у її вихованні та житті. 
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , як батько дитини має негативний вплив на свою доньку ОСОБА_5 , також матеріали справи не містять доказів того, що окреме спілкування позивача з дитиною без матері може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан, а матеріали справи також не містять доказів небажання дитини-доньки бачитися і спілкуватись з батьком або проводити разом з ним свій час.
Під час судового розгляду відповідач жодного разу не виявила бажання брати участь у розгляді справи, надати можливість заслухати думку дитини, якій вже на цей час виповнилось чотирнадцять років, щодо заявлених позивачем позовних вимог, лише представник відповідача заперечував щодо заявлених позовних вимог та зазначив, що відповідач не має бажання надавати відомості щодо їх з дитиною місця перебування.
Також, судом не встановлено обставин, за яких можна було б позбавити позивача, як батька дитини, реалізувати своє право на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідно, мати, з якою фактично проживає дитина, може і повинна сприяти дитині та батьку у їх спільному спілкуванні, та проведенні разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок доньки з обома батьками.
Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, дитина має розраховувати на те, що вона залишається частиною життя кожного з них окремо і не може бути позбавлена цього лише з-за того, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань.
Судом враховано проживання дитини з відповідачем за межами України, відсутність між сторонами згоди про порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. При тому з матеріалів справи та з активної поведінки позивача вбачається, що батько має бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.
Суд зазначає, що право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, і обмеження батька у вихованні та спілкуванні з донькою, перешкоджатиме гармонійному розвитку дитини, яка має відчувати любов обох батьків. Перебування відповідача разом з дитиною за межами території України не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, що повинно реалізовуватись із метою підтримки сталих стосунків та емоційного контакту неповнолітньої дитини з її батьком.
Вказане відповідає правовому висновку, викладеному Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі №607/20787/19, у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23.
Відсутність висновку органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини розташованого за межами території України, не є підставою відмови у позові.
Також стороною відповідача не було забезпечено можливість суду заслухати думку дитини щодо її спілкування з батьком, хоча представником відповідача заявлялось клопотання про заслуховування думки дитини, а долучений до матеріалів справи аудіо- чи відео запис, на якому ймовірно дитина висловлює свою думку щодо спору не відповідає вимогам ч. 1 ст. 232 ЦПК України.
Отже, суд вважає, що під час розгляду справи за дослідженими доказами та поведінкою відповідача, встановлені обставини, які свідчить про наявність певних перешкод з боку матері на вільне спілкування батька з дитиною.
Беручи до уваги принцип рівності прав батьків, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини та керуючись як найкращими інтересами дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав усунення позивачу перешкод у вихованні доньки і спілкуванні з нею, а також визначенні способів участі позивача у вихованні дитини.
При цьому, позовні вимоги в частині запропонованого позивачем графіку, може призвести до порушення прав дитини, а тому в такому вигляді вони не можуть бути задоволені.
Зважаючи на викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення йому для участі у вихованні і спілкуванні з донькою без присутності матері, способів участі шляхом: надання можливості провідувати дитину та спілкуватись з нею на перервах між уроками під час перебування в навчальному закладі (в приміщенні навчального закладу або на території навчального закладу, в якому навчається дитина), без присутності матері; надання можливості бачитись з дитиною без присутності матері з 09:00 год. до 13:00 год. у святкові дні – день народження дитини, день народження позивача, Новий рік, Різдво, 8 Березня, День Конституції, День Незалежності, Великдень, Трійця, День захисника України; надання дозволу на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного і інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.
При цьому, щодо спілкування з дитиною засобами телефонного та інших засобів зв`язку суд зазначає, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини таке спілкування повинно бути обмежено часом до 21:00 години.
Такий графік перебування дитини з батьком (за відсутності домовленості батьків про інший), має застосовуватись, як усталений та є забезпеченням прав як батька, так і дитини, оскільки потреба дитини у відчуті родини, особистому спілкуванні, безпосередньому емоційному контакті має задовольнятися як базова та пріоритетна. Батько і дитина мають право на гарантований час разом, який вони зможуть проводити разом.
Щодо заявлених позовних вимог у частині надання позивачу можливості кожної першої та третьої п`ятниці місяця брати дитину до себе на вихідні з 16:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі, з ночівлею у батька, без присутності матері; надання можливості брати дитину до себе на тимчасове проживання на перших сім днів зимових канікул і надання можливості брати дитину до себе на проживання в період літніх канікул з 15 червня по 30 червня, з 15 липня по 31 липня та з 10 серпня по 25 серпня, суд зазначає, що позивач не конкретизував куди саме планує брати дитину, і чи буде визначене позивачем місце перебування відповідати всім необхідним умовам, які є необхідними для дитини для її комфортного перебування з батьком у визначений ним час.
Крім того, щодо позовної вимоги щодо того, що у разі якщо в день призначений для побачень з батьком дитина хворіє, то відповідач має надати позивачу документи на підтвердження хвороби дитини та забезпечити зустріч за місцем проживання дитини, суд зазначає, що така вимога підлягає частковому задоволенню лише в частині надання підтверджуючих документів, оскільки враховуючи стан дитини і характер хвороби не можна вважати доречним перебування позивача без будь-яких обмежень разом з донькою за місцем її перебування. 
При визначенні способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, судом враховано і той факт, що відповідач з дитиною проживає за межами України, а позивач не має постійного місця проживання за кордоном та фактично проживає в Україні. Крім того, визначений спосіб буде відповідати першоосновам розвитку особистості дитини, враховуючи встановлені судом обставини справи.
Отже, саме такий порядок участі у вихованні дитини забезпечить рівність прав батьків, що створить основи гармонійного розвитку та належного виховання дитини з урахуванням, перш за все, інтересів дитини.
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та вищезазначених мотивів, суд вважає, що наведений у рішенні порядок і спосіб є достатнім, та відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків між рідними.
Водночас суд зауважує, що в подальшому, з урахуванням вікових особливостей дитини, її потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Суд також наголошує на тому, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач також не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні доньки, шляхом звернення до суду.
Позивач у своїй позовній заяві та під час розгляду справи не просив стягувати з відповідача на його користь судові витрати, а тому суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого у ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпропетровська обласна державна адміністрація служба у справах дітей, орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином:
- надати можливість провідувати дитину та спілкуватись з нею на перервах між уроками під час перебування в навчальному закладі (в приміщенні навчального закладу або на території навчального закладу, в якому навчається дитина), без присутності матері;
- надати можливість бачитись з дитиною без присутності матері з 09:00 години до 13:00 години в святкові дні – день народження дитини, день народження позивача, Новий рік, Різдво, 8 Березня, День Конституції, День Незалежності, Великдень, Трійця, День захисника України;
- надати можливість на необмежене спілкування з дитиною особисто, а також засобами телефонного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і дитиною з обмеженням такого дистанційного спілкування часом до 21:00 години;
- якщо в день призначений для побачень з батьком дитина хворіє, то мати має надати батьку документи на підтвердження хвороби дитини.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Дніпропетровська обласна державна адміністрація служба у справах дітей, код ЄДРПОУ 23065864, місцезнаходження: 49054, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 83/1.
Третя особа: орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 44152814, місцезнаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 77.

Суддя: Т.П. Терещенко