ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/842/26 пров. № А/857/12901/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Кушнір В.О., Носа С.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 , 
на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження у справі (суддя Юзьків М.І., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 23.02.2026), 
в адміністративній справі №500/842/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив: 

У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Гриців Ольги Ярославівни від 09.02.2026, який був вручений адресату 12.02.2026; 2) зобов`язати відповідача надати адвокату Гриців Ользі Ярославівні інформацію, запитувану нею в адвокатському запиті від 09.02.2026, який був вручений адресату 12.02.2026, а саме надати: відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, а саме: відомості, що підтверджують присвоєння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження та адреса реєстрації місця проживання: с. Шульганівка, Чортківського району, Тернопільської області, паспорт серія НОМЕР_1 , реєстраційного номера облікової картки платника податків (РНОКПП), або, у разі неможливості надання копії документа, офіційне письмове підтвердження РНОКПП із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та дати народження відповідної особи. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
З цією ухвалою суду від 23.02.2026 не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у справі відповідач є суб`єктом владних повноважень; оскаржується невиконання імперативного обов`язку, встановленого ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», спір виник у зв`язку із здійсненням владних управлінських функцій. Отже, наявні всі ознаки публічно-правового спору. Сам факт участі суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах у поєднанні з оскарженням його бездіяльності свідчить про належність спору до адміністративної юрисдикції. Також суд не роз`яснив, до юрисдикції якого суду віднесено спір. Відмова у відкритті провадження без законних підстав позбавляє позивача ефективного судового захисту, створює непропорційне обмеження доступу до правосуддя, суперечить принципу верховенства права. Вважає скаржниця, що спір у цій справі є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 23.02.2026, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 
Суд встановив такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 є адвокатом, та здійснює незалежну професійну діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР №00004. 
Адвокат Гриців О.Я. на підставі договору про на надання правової допомоги від 04.02.2026, здійснює представництво та захист законних інтересів ОСОБА_2 . 
У зв`язку з необхідністю здійснити збір необхідної інформації, адвокатом Гриців О.Я. 09.02.2026 в Головне управління ДПС у Тернопільській області надіслано адвокатський запит, який був вручений адресату 12.02.2026, з проханням надати відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, а саме:
- відомості, що підтверджують присвоєння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження та адреса реєстрації місця проживання: с.Шульганівка, Чортківського району, Тернопільської області, паспорт серія НОМЕР_1 , реєстраційного номера облікової картки платника податків (РНОКПП),
- або, у разі неможливості надання копії документа, офіційне письмове підтвердження РНОКПП із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та дати народження відповідної особи (а.с.5). 
Листом від 17.02.2026 № 4335/6/19-00-12-02 відповідач відмовив у наданні інформації (а.с.16). 
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до адміністративного суду із позовом у цій справі. 

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не можуть розглядатись за правилами адміністративного судочинства. 
Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи. 
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Положення статті 19 КАС України встановлюють, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви, в тому числі з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. 
Частиною другою цієї статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. 
Статтею 170 КС України передбачено підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. 
Так, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1 ч.1 ст.170 КАС України). 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи є підстави для відкриття/відмови у відкритті провадження у справі за відповідним адміністративним позовом. 
За змістом заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує ненадання відповідачем належної відповіді на адвокатський запит адвоката Гриців Ольги Ярославівни від 09.02.2026. 
Вирішуючи питання про юрисдикцію спору у вказаній справі, суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями п.1 ч.1 ст.19 КАС України, згідно яких до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. 
Колегія суддів враховує, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї особи, яку представляє позивачка як адвокат). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.
Правильно зауважив суд першої інстанції, що цей спір виник з огляду на ненадання відповідачем представнику позивача інформації та копій документів на адвокатський запит.
У поданій до суду позовній заяві адвокат Гриців О.Я. стверджує, що запитувана нею інформація необхідна їй задля належного надання ОСОБА_2 правничої допомоги на підставі ордеру серії ВО №1130914. 
Вирішуючи правову ситуація, яка склалася, окружний суд вірно врахував, що статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. 
Статтею 12 Закону № 2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
У той же час, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Згідно із частинами другою, третьою статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 у справі № 640/7688/21 за результатами аналізу вищенаведених положень чинного законодавства дійшов таких висновків щодо правозастосування:
- якщо говорити про запит на отримання публічної інформації у сенсі Закону № 2939-VI, то запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. При цьому, розпорядниками такої інформації є суб`єкти, названі у статті 13 цього Закону; 
- якщо ж йдеться про адвокатський запит у розумінні Закону № 5076-VI, то на відміну від запиту на отримання публічної інформації, такий може бути адресований як суб`єктам владних повноважень та юридичним особам, так і приватним особам; 
- основною відмінністю між запитом на отримання публічної інформації (1) і адвокатським запитом (2) є те, що перший може стосуватися будь-якої публічної інформації, незалежно від того, стосується вона запитувача чи ні, а другий - інформації, необхідної адвокату для надання правової допомоги клієнту. Тобто метою звернення адвоката з адвокатським запитом є виключно належне виконання договору про надання правової допомоги. Це узгоджується з приписами статті 24 Закону № 5076-VI, якою передбачено обов`язок адвоката додавати до адвокатського запиту посвідчені ним копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала, що сам по собі адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом № 2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів (постанови ВП ВС від 29.04.2020 у справі № 826/2106/17, від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а).
Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 зазначив, що Закон № 5076-VI не містить заборони запитувати в адвокатському запиті публічну інформацію, якщо це необхідно для захисту інтересів клієнта. Тобто, адвокатський запит може стосуватися й надання публічної інформації. Але, у такому разі адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний послатися й на відповідні статті Закону № 2939-VI, як на правову підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, а також дотриматися вимог останнього й звернути увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації. 
Дослідивши адвокатський запит адвоката Гриців Ольги Ярославівни від 09.02.2026, суд встановив, що у ньому відсутні посилання на Закон України "Про доступ до публічної інформації". Натомість, у запиті наявне посилання виключно за Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та йдеться про здобуття доказів у межах надання правничої допомоги довірителю ОСОБА_2 у справі. 
Отже, метою звернення з адвокатським запитом було отримання інформації, необхідної для надання професійної правничої допомоги клієнту у справі та адвокат не ідентифікувала свій адвокатський запит в якості запиту про доступ до публічної інформації. 
За змістом статті 15 Закону № 5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. У той же час, за змістом статей 10, 23 Закону № 2939-VI відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені. Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. 
Вірно зауважив суд першої інстанції, що відмова розпорядника публічної інформації в наданні такої інформації на відповідний запит може бути оскаржена до суду, що прямо передбачено Законом №2939-VI, тоді як оскарження до адміністративного суду бездіяльності органу влади у наданні відповіді на адвокатський запит Законом № 5076-VI не передбачено.
Поряд з цим, що відповідно до частини п`ятої статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Отже, законодавцем у такому випадку передбачена адміністративна відповідальність відповідних осіб, що зобов`язані надати запитувану інформацію. 
Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 9901/296/19, від 20.11.2019 у справі № 808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі № 640/22536/19, від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, а також підтверджено у постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 580/4827/24. 
Приймаючи до уваги те, що оскарження ненадання відповідачем належної відповіді на адвокатський запит у спірній ситуації не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд першої інстанції підставно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за відповідним позовом ОСОБА_1 .. 
Відтак, являються безпідставними доводи апелянта про те, що спір виник із публічно-правових відносин між сторонами та повинен розглядатись відповідно до приписів КАС України. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржена ухвала суду винесена за результатами повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 3029 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №500/842/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	В. О. Кушнір 	
 	 	С. П. Нос