Справа 932/11542/25
Провадження № 2/932/3798/25

ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
веб-сайт: https://bs.dp.court.gov.ua
телефон приймальні судді 099 520 65 95

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2026 року          м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Ярощук О.В. 
за участі секретаря судового засідання Фещенко К.О. 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ФОП ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів - 
установив:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Відповідач) про захист прав споживачів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у лютому 2020 року звернулася до відповідача для придбання туристичної подорожі до Будапешту.
На підтвердження досягнутої згоди, Відповідачем надано заявку на бронювання від 27.02.2020 SPO №27/02/20 у якій зазначено інформацію про туристичну подорож до Будапешту на 8 днів, починаючи із 22.04.2020 на двох осіб. Вартість подорожі зазначена у сумі 975 Євро. 
Позивач за домовленістю внесла 40% вартості туру у розмір 390 Євро, що станом на 27.02.2020 складало 10 900 грн., залишок вартості туру Відповідач запропонувала внести до 01.04.2020, після чого буде складено договір. 
У зв`язку із запровадженням карантинних обмежень через Covid , Відповідач повідомила Позивача, що туроператором не була погоджена заявка на бронювання. Однак договір на туристичне обслуговування укладений не був. Позивач зазначила, що неодноразово зверталася до Відповідача щодо повернення коштів, однак остання не повернула.
Прохала стягнути із Відповідача: 10900 грн заборгованість боргу; 9049,56 грн інфляційне збільшення із 28.02.2020 по 03.09.2025 1805,22 грн 3% річних за 2015 днів із 28.02.2020 по 03.09.2025. Витрати на правничу допомогу, орієнтовно 7000 грн.
Процесуальні дії 
Ухвалою суду 22.09.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного із повідомленням (викликом) сторін.
Позиції учасників 
Представником Відповідача 12.11.2025 через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що між туроператором ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШЕНЛ ГРУП» та Відповідачем укладено агентський договір, відповідно до якого турагент зобов`язується за винагороду надавати туроператору послуги із реалізації сформованого туроператором послугу, шляхом укладення від імені і в інтересах туроператора договорів та туристичне обслуговування із замовниками туристичних послуг, виключно на підставі акцептованих туроператором заявок, а також виконувати інші дії.
Зазначила, що Відповідач оформила заявку на бронювання туристичної подорожі до Будапешту від 27.02.2020 SPO №27/02/20.
Відповідач прийняла передплату у розмірі 10900 грн, що підтверджується копією прибуткового ордеру.
У подальшому Відповідач перерахувала 8365 грн на рахунок туроператора, що підтверджується рахунком –калькуляцією №HU 22040032 від 27.02.2020, однак із запровадженням карантину, виконати умови договору не вдалося. У зв`язку із чим, Позивачу було запропоновано перенести у якості сплати кошти у розмірі 10900 грн на будь-яку іншу подорож. Зазначила, що Позивачка категорично відмовилася та вимагала повернення коштів, які внесені як передплата.
Також зауважила, що Позивачка із 30.08.2020 -06.09.2020, 16.09.2021-29.09.2021 бронювала та використала тури у Туреччину.
Окрім того, позивачка свідомо не використовувала кошти у розмірі 10900 грн та не обирала подорожі від туроператора ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШЕНЛ ГРУП». 
У червні 2025 року Позивачка вирішила скористатися 10900 грн від туру в Угорщину та забронювала поїздку на Кіпр із 30.06.2025 по 07.07.2025. Однак, менш ніж за 30 днів Позивачка відмовилася від туру. Штраф мав бути 50% вартості туру, однак Відповідач змогла скасувати штраф, шляхом перемовин із туроператором. Кошти (передплата) були перераховані туроператору, а тому Відповідач не може повернути кошти. 
Вважає, що є неналежним Відповідачем. 
Заперечувала щодо попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу.
Прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, та визначила попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн за складання і подання усіх процесуальних документів по суті та 1900 грн за вихід у судове засідання. 
Окрім того, прохала застосувати ст. 93 ЦПК України. 
Представник Позивача через «Електронний суд» 16.11.2025 подав відповідь на відзив, зазначивши, що Відповідач по суті не заперечує обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги. Кошти, внесені як аванс, так і повернуті не були
Прохав позовні вимоги задовольнити.
Представником Відповідача через «Електронний суд» 20.11.2025 подано заперечення на відповідь на відзив. Зазначивши, що рахунок-калькуляція є внутрішнім бухгалтерським документом, який показує собівартість туристичного продукту та визначає ціну продажу. У рахунку калькуляції № НОМЕР_1 від 27.02.2020 усі ці умови є. 
У судовому засіданні Позивач підтримала свої позовні вимоги. Не заперечувала факт того, що після заявки на туристичну подорож до Будапешту користувалася ще послугами Відповідача. Наголосила, що письмового договору не було.
Відповідач заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Вважала, що є неналежним Відповідачем. Пояснила, що за умовами договору із турагентом, кошти у розмірі 10900 грн як предоплата за подорож до Угорщини були перераховані на рахунок турагенту, і відповідно ці кошти можуть бути використані лише за подорожі цього ж турагента. Кошти повернути вона не може, адже вони були використані як передплата у рахунок туру на Кіпр, від якого відмовилася сама Позивач. 
Представник Позивача і представник Відповідача зазначили, що остаточні витрати на правничу допомогу будуть подані суду після ухвалення рішення.
Релевантне законодавство та висновки суду
Беручи до уваги позицію Позивача та Відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити із таких підстав.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Згідно із ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Відносини, пов`язані з організацією і здійсненням туризму на території України регулюються Законом України «Про туризм».
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про туризм» туризм - тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від`їжджає; турист - особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін; туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).
У частині першій статті 5 цього ж Закону визначено, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.
Згідно із ст. 19-1  Закону, будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити відомості зокрема, про: 1) місце надання туристичних послуг, програму туристичного обслуговування; 3) характеристику готелів та інших засобів тимчасового розміщення, у тому числі місце їх розташування, категорію, строки і порядок оплати готельного обслуговування; 6) ціну туристичних послуг.
Туроператор (турагент) зобов`язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору.
До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: 1) основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення; 2) медичні застереження стосовно здійснення туристичної подорожі, зокрема протипоказання через певні захворювання, особливості фізичного стану (фізичні недоліки) і вік туристів, а також умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування; 3) туроператора (турагента), його місцезнаходження, поштові реквізити, контактний телефон, наявність ліцензії на провадження туристичної діяльності та інші відомості відповідно до законодавства про захист прав споживачів; 4) керівника групи та засоби зв`язку з ним у разі здійснення туристичної подорожі за кордон чи перебування за кордоном неповнолітньої та/або малолітньої особи з метою встановлення законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи прямого зв`язку з нею; 5) час та місце проміжних зупинок і транспортних сполучень та категорію місця, яке споживач займатиме в певному виді транспортного засобу; 6) види і тематику екскурсійного обслуговування, порядок здійснення зустрічей і проводів, супроводу туристів; 7) стан навколишнього природного середовища, санітарного та епідеміологічного благополуччя; 8) назву, адресу та контактний телефон представництв туроператора або організації (організацій), уповноваженої туроператором на прийняття скарг і претензій туристів, а також адреси і телефони дипломатичних установ України у країні (місці) тимчасового перебування або місцевих служб, до яких можна звернутися у разі виникнення труднощів під час туристичної подорожі; 9) порядок забезпечення туроператором страхування туристів та умови такого страхування; 10) розмір фінансового забезпечення туроператора (турагента) на випадок його неплатоспроможності (банкрутства) та кредитну установу, яка надала таке забезпечення.
Відповідно до ст. 20 Закону, За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема: 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. 
Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.
Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.
Якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.
Як встановлено судом Відповідач є туристичним агентом, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис до якого внесено 27.09.2006 року, тобто реалізує туристичний продукт як посередник туристичних операторів.
Відповідно до агентського договору, на який посилалася, Відповідач приєдналася до агентського договору із ТОВ «Тревел Профешнл Груп» (публічний договір приєднання) за формою.
Агентським договором передбачено, що Договір на туристичне обслуговування (про надання туристичних послуг) – укладений Турагентом від імені та в інтересах Туроператора договір із Замовником(ами) Турпродукту/Туропослуги на підставі акцептованої Туроператором Заявки, предметом якого є надання Туроператором та його контрагентами туристичних послуг. Форма Договору на туристичне обслуговування наведена у Додатку №1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною. 
Замовником Турпродукту/Турпослуг (Замовник) є  особа (Турист або інша фізична особа або юридична особа), яка здійснює замовлення Турпродукту/Турпослуги для організації Туру і яка уклала Договір на туристичне обслуговування за встановленою Туроператором формою. 
Заявка на бронювання (Заявка) – направлена Турагентом Туроператорові безвідклична оферта Замовника, що містить конкретні складові Турпродукту або Турпослугу, інформацію, необхідну згідно з цим Договором для бронювання Турпродукту/Турпослуги, а також пропозицію укласти Договір на туристичне обслуговування на умовах, зазначених в такому договорі та Заявці.
Отже заявка на бронювання не є договором на туристичне обслуговування.
За умовами Агентського договору, турагент має особистий кабінет – це персоналізована сторінка Турагента на веб-сайті Туроператора, вхід на яку здійснюється суворо за індивідуальним Логіном і Паролем, що присвоюються Туроператором згідно з Правилами користування Системою on-line бронювання, та на якій міститься вся інформація про активні та архівні Заявки, в т.ч. строки, об`єми, ціни, Замовників Турпродукту тощо, вказується статус оформленої Заявки, оновлюється інформація щодо умов надання Турпродукту/Турпослуги, здійснюється комунікація щодо бронювання Турпродукту/Турпослуги тощо.
Підтвердження Заявки (Акцепт) – надане Туроператором в Особистому кабінеті підтвердження можливості забронювати вказаний у Заявці Турпродукт/Турпослугу шляхом присвоєння Заявці статусу «ОК». Підтвердження Заявки може бути здійснене шляхом виставлення Туроператором рахунку. 
Відповідно до п. 1.1. Туроператор доручає, а Турагент зобов`язується за винагороду надавати Туроператору послуги з реалізації сформованого Туроператором Турпродукту/Турпослуги шляхом укладення від імені та в інтересах Туроператора Договорів на туристичне обслуговування із Замовниками Турпродукту/Турпослуги виключно на підставі акцептованих Туроператором Заявок, а також виконувати інші дії, пов`язані із реалізацією Турпродукту/Турпослуги та передбачені умовами цього Договору. 1.3. Змістом повноваження, що надається Туроператором Турагенту відповідно до цього Договору, є укладення Турагентом від імені та в інтересах Туроператора Договорів на туристичне обслуговування із Замовниками Турпродукту/Турпослуг на підставі акцептованих Туроператором Заявок. 1.4. Повноваження Турагента на укладення із Замовником Договору на туристичне обслуговування виникає з моменту підтвердження Туроператором Заявки. У випадку укладення Турагентом Договору на туристичне обслуговування із Замовником без наявного підтвердження Заявки Туроператором, Турагент вважається таким, що діє від свого імені та несе самостійну відповідальність перед Замовниками Турпродукту/Турпослуги за будь-які збитки, спричинені внаслідок укладення Договору на туристичне обслуговування без акцептованої Туроператором Заявки. 1.5. Послуги, що надаються Турагентом Туристу або іншому Замовникові Турпродукту/Турпослуги за Договором на туристичне обслуговування, але не підтвердженні Туроператором, не є предметом цього Договору і надаються Турагентом під свою відповідальність та за свій рахунок, а Договір про надання туристичних послуг, підписаний із Замовником вважається неукладеним. 
Відповідно до п.п. 2.8.4 Агентського договору, Турагент зобов`язується своєчасно подавати Туроператору Заявки та здійснювати всі необхідні формальності, пов`язані з їх підтвердженням Туроператором.
Відповідно до п. 2.8.6 Агентського договору Турагент зобов`язується на підставі акцептованих Туроператором Заявок укладати від імені та в інтересах Туроператора Договори на туристичне обслуговування із Замовниками Турпродукту/Турпослуги за формою, наданою у Додатку №1 до цього Договору. Факт надходження оплати вартості Турпродукту/Турпослуги від Турагента/Замовника Турпродукту/Турпослуги на розрахунковий рахунок Туроператора або безпосередньо в касу Туроператора є підтвердженням укладення між Турагентом та Замовником Договору про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) за формою, встановленою у Додатку №1 до цього Договору.
Позивачем та Відповідачем, за усною домовленістю, що не спростовується сторонами було досягнуто згоди щодо туристичної поїздки Позивача до Будапешту, і Позивач 27.02.2020 добровільно передала кошти на підтвердження бронювання Відповідачу як турагенту у розмірі 10 900 грн, що підтверджується заявкою на бронювання від 27.02.2020 SPO №27/02/20 у якій зазначено інформацію про туристичну подорож до Будапешту на 8 днів, починаючи із 22.04.2020 на двох осіб. Вартість подорожі зазначена у сумі 975 Євро. Зазначену заявку Суд оцінює як внутрішній документ Відповідача як турагента. 
Окрім того, на підтвердження коштів як передплати Відповідачем додано квитанцію від 27.02.2020 як передплату у розмірі 10900 грн. У свою чергу Відповідач указані кошти у розмірі 8365 грн перерахувала на рахунок туроператора, що підтверджується платіжним дорученням. 
27 лютого 2020 року туроператором складено рахунок-калькуляцію №HU 22040032 від 27.02.2020, відповідно до примітки якої «рахунок є офертою. Оплата рахунку свідчить про укладання між платником і туристичним оператором договору про надання туристичних послуг на умовах, визначених у рахунку. Щодо інших умов сторони керуються чинним законодавством. Рахунок є дійсним виключно до оплати вартості туристичних послуг».
Від руки на «ранньому бронюванні» дописано суму розмірі 8365 грн, що за поясненнями відповідача є предплатою за туристичну подорож.
Отже, Судом встановлено, що Позивачем не було перераховано кошти у повному розмірі, що становить 24 780 грн, а лише 8365 грн, відповідно договірні відносини між туроператором та Позивачкою не виникли.
Окрім того, Судом не вдалося встановити, чи було у системі on-line бронювання зазначеній заявці туроператором присвоєно статус «Ок», що відповідно до умов Агентського договору та Договору про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) означало б, що Туроператор підтвердив Турагенту можливість бронювання туристичних послуг по заявці №HU 22040032 від 27.02.2020 та забронював для вищевказаних туристів наступні послуги.
У той же час, обидві сторони не заперечують факту того, що туристична подорож не відбулася через карантинні обмеження, які мали місце у 2020 році, що є загальновідомим фактом.
25 серпня 2025 року адвокатом Кок С.А. на адресу Відповідача скеровано досудову вимогу.
Водночас, у судовому засіданні Відповідач не надала суду жодних доказів того, що вона вживала заходів щодо повернення коштів Позивачки, зокрема, листування безпосередньо із туроператором ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШЕНЛ ГРУП» щодо повернення коштів. У судовому засіданні Відповідач пояснила, що за умовами турагента, кошти сплачені як передплата за подорож до Угорщини не могли бути поверненими, а могли бути використані лише на інший тур цього ж турагента, однак надати такий лист суду Відповідач не змогла, а тому Суд позбавлений можливості перевірити достовірність доводів Відповідача. Окрім того, Відповідачем не надано жодного доказу того, що кошти у розмірі 10900 грн (8365 грн за вирахуванням винагороди туроператору) були використані і не підлягають поверненню, навіть після скасування подорожі до Кіпру і що указані кошти туроператор зарахував як передплату, підтвердив бронювання. Надані Відповідачем screen-shot переписки із Позивачем не спростовують доводів Позивачки, що не було укладено письмового договору, у той же час Суд критично оцінює доводи щодо зарахування коштів як передплати від туристичної подорожі до Будопешту, були зараховані як передплата за туристичну подорож до Кіпру, рівно як і нарахування штрафу, списання штрафу – оскільки ці доводи Відповідач надає лише у переписці із Позивачкою, однак жодних документів офіційного листування із туроператором. Безпосередньо Відповідач не зверталася до суду із клопотанням щодо витребування будь-яких доказів у туроператора на підтвердження своїх аргументів.
Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у постанові від 22.09.2020, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Доводи Відповідача та її представника, що позовну заяву пред`явлено до неналежного Відповідача, Суд відхиляє, і вважає, що відповідальність під час вирішення вказаного спору покладається саме на Відповідача як на турагента, тобто суб`єкта, який надаючи послуги, порушив законодавство у сфері туристичних послуг, оскільки письмового чи електронного договір про надання туристичних послуг Відповідач не уклала, відповідно туроператор ваучер не видавав. 
Така позиція узгоджується із судовою практикою, зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 758/8046/15-ц дійшов висновку, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
Окрім того, за умовами самого агентського договору: п. 4.2 Туроператор відповідає за виконання прийнятих на себе зобов`язань тільки за умови виконання Турагентом вимог Договору і чинного законодавства. Обсяг відповідальності Туроператора перед Туристом/Замовником Турпродукту/Турпослуги встановлюється у Договорі на туристичне обслуговування (про надання туристичних послуг) (Додаток №1 до цього Договору). При цьому Сторони дійшли згоди про те, що підтвердженням згоди Туриста (-ів) з остаточними умовами Договору на туристичне обслуговування є його (їх) фактичні дії – вирушення у Тур (початок споживання Туристом (-ами) Турпродукту/Турпослуги); п. 4.7 Турагент несе повну відповідальність за укладення із Замовником Турпродукту/Турпослуги Договору на туристичне обслуговування у формі, визначеній у Додатку №1 до цього Договору, і сплачує всі збитки/витрати, які виникають, чи можуть виникнути у Туроператора у зв`язку з неукладенням зазначеного договору у формі, встановленій Туроператором. У разі укладення Турагентом із Замовником/Туристом Договору на туристичне обслуговування не у формі, визначеній Додатком №1 до цього Договору та/або неналежного виконання зобов`язань, визначених п.п.2.8., 2.12., 2.15, 2.16, 2.17, 2.18 цього Договору, Туроператор має право стягнути з Турагента штраф у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Позовна давність щодо стягнення штрафу у відповідності з цим пунктом встановлюється у чотири роки; 4.32. Турагент зобов`язаний самостійно відшкодувати будь-які збитки Замовника/Туриста або повернути повну вартість Турпродукту/Турпослуги у випадку неналежного виконання або невиконання обов`язків, передбачених цим Договором, зокрема, але не виключно, щодо правильності внесення до Заявки відомостей або даних про Туриста (- ів). 
Як встановлено у судовому засіданні, Відповідач як Турагент не укладала письмового договору, відповідно самостійно несе ризики за не дотримання умов національного законодавча та Агентського договору.
Окрім того, Суд, враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що договір на туристичне обслуговування не укладався, відповідно внесені кошти як передплата мають бути повернуті, у т.ч. у зв`язку із тим, що Позивач значною мірою була позбавленена того, на що розраховувала.
Щодо позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних.
Статтею 625 ЦК України визначено правові наслідки порушення грошового зобов`язання.
Так, за приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи те, що Суд дійшов висновку про стягнення із Відповідача на користь Позивачки 10900 грн, тому, виходячи із періоду прострочення із 22 квітня 2020 року (день початку туру) по 03 вересня 2025 року (день звернення до суду) розмір трьох процентів річних від вказаної суми становитиме 1 755,32 грн., а розмір інфляційних втрат за цей період 10 900,00 x 1.79769633 - 10 900,00 = 8 694,89 грн.
Ураховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів є обґрунтованими.
Відповідно загальна сума, яка підлягає стягненню із відповідача становить 10 900,00 (сума боргу) + 8 694,89 (інфляційне збільшення) + 1 755,32 (штрафні санкції) = 21 350,21 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню із Відповідача на користь держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та позовну заяву подано через «Електронний суд».
На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 133, 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України –

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів – задовольнити частково.
Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10900 грн (суму основного боргу), 8 694,89 грн (інфляційне збільшення), 1 755,32 (штрафні санкції), що у цілому становить 21 350 (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят) гривень 21 коп.
Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3  на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу вирішити у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення ухвалено 18.05.2026.
Відомості про учасників
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 

Суддя Оксана ЯРОЩУК