ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/1703/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі (суддя Горохов І.С.), повний текст рішення складено 24.10.2025 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
до відповідача Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

03.06.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до відповідача Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії за № 0503-02041-ПП від 01.01.2024 в сумі 47 519 502,65 грн основної заборгованості та в сумі 131 158,45 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії у розмірі 47 519 502,65 грн, 3% річних у розмірі 131 158,45 грн. 
Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» суму судового збору в розмірі 571 807,94 грн.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «Запоріжжяобленерго» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення по справі частково та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «НЕК «Укренерго» до АТ «Запоріжжяобленерго» в частині задоволення позовних вимог про стягнення 7 546,07 грн - основної заборгованості та 131 158,45 грн - 3% річних.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим у розумінні ст. 236 ГПК України, прийнятим із порушенням норм матеріального права (зокрема ст. 610 ЦК України) та без належної оцінки доказів, оскільки позивачем неправильно визначено розмір заборгованості: при загальній сумі наданих послуг за лютий-березень 2025 року 47 277 061,55 грн та з урахуванням актів коригування (збільшення і зменшення) фактична сума становить 47 511 956,58 грн, тоді як заявлено 47 519 502,65 грн, що на 7 546,07 грн більше. Така різниця виникла через неврахування позивачем актів коригування на зменшення – № ПРА_К-0008532 від 09.03.2025 (- 4 243,35 грн) та № ПРА_К-0008927 від 17.03.2025 (- 3 302,72 грн), які сам позивач долучив до матеріалів справи, але не врахував у розрахунках.
Суд першої інстанції не надав оцінки запереченням відповідача щодо вказаних обставин і не перевірив правильність розрахунків, що призвело до безпідставного задоволення позову в цій частині.
Доводи позивача про врахування зазначених коригувань у іншій справі № 908/2709/24 є безпідставними, оскільки рішення у ній прийнято 24.02.2025, тобто до дати складання актів коригування (09.03.2025 та 17.03.2025), а доказів їх врахування не надано.
Також апелянт вказує, що суд не встановив фактичний розмір заборгованості з урахуванням усіх первинних документів та умов договору (зокрема п. 6.6 щодо зарахування переплат), у зв`язку з чим неправомірно нараховано 3% річних як похідну величину від неправильно визначеної суми боргу.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені доводи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги в частині оскарження 7 546,07 грн основного боргу та 131 158,45 грн 3% річних і зазначає, що заборгованість у сумі 47 519 502,65 грн сформована за конкретні розрахункові періоди (січень, лютий, березень, червень, липень 2024 року та лютий-березень 2025 року) на підставі актів приймання-передачі послуг та актів коригування, зі строками оплати відповідно до п. 6.4 Договору (до 15.03.2025 та 15.04.2025), і існувала станом на 16.04.2025 у зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань. 
Доводи апелянта щодо необхідності врахування актів коригування від 09.03.2025 № ПРА_К-0008532 та від 17.03.2025 № ПРА_К-0008927 на зменшення суми (- 4 243,35 грн та - 3 302,72 грн) є безпідставними, оскільки ці коригування стосуються періодів квітня-травня 2024 року, які не входять до предмета спору у даній справі, а враховані у загальній заборгованості за договором (170 270 243,83 грн станом на квітень 2025 року), підтвердженій рахунком-фактурою № ПР-0035796/0503-02041-ПП від 11.04.2025, а також були предметом судового розгляду у справі № 908/2709/24, за якою рішенням від 24.02.2025 позовні вимоги задоволено.
Позивач наголошує, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно встановив суму заборгованості, яка підлягає стягненню, тому рішення відповідає вимогам процесуального та матеріального права.
Щодо нарахування 3% річних зазначено, що вони є похідними від суми основного боргу та нараховані правомірно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, а також узгоджуються з положеннями ст. 546, 549, 611 ЦК України та умовами договору (зокрема п. 8.5 щодо відповідальності за прострочення платежів), і спрямовані на компенсацію втрат кредитора.
У зв`язку з зазначеним позивач вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи, і просить відповідно до ст. 263 ГПК України відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Запоріжжяобленерго» у повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПрАТ «НЕК «Укренерго» (оператор системи передачі, позивач) та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (користувач, відповідач) на підставі заяви-приєднання та повідомлення про приєднання 01.01.2024 укладено публічний договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП, який є договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, умови якого затверджені наказами НЕК «Укренерго» № 549 від 03.10.2023 та № 342 від 07.06.2024 і оприлюднені на офіційному сайті.
За умовами договору (п. 1.1, 1.2, 2.1) позивач зобов`язався безперервно надавати послуги з передачі електричної енергії, а відповідач – своєчасно та в повному обсязі їх оплачувати, при цьому ціна договору (п. 4.3) визначається як сума вартості послуг за розрахункові періоди наростаючим підсумком, розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.1), передбачена поетапна попередня оплата (п. 6.2) та остаточний розрахунок за фактичний обсяг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4), на підставі актів приймання-передачі та рахунків, з можливістю коригування за даними комерційного обліку та обов`язком підписання актів або надання заперечень протягом 5 робочих днів (п. 6.5), причому наявність спору не звільняє від обов`язку оплати.
Суд встановив, що позивач належним чином надавав відповідачу послуги, зокрема за лютий-березень 2025 року, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг № ПРА-0008629 від 28.02.2025 на суму 23 948 717,71 грн та № ПРА-0005776 від 31.03.2025 на суму 23 328 343,84 грн, а також актами коригування за попередні періоди, складеними у березні 2025 року (№ ПРА_К-0008614 від 10.03.2025 на + 115 598,90 грн; № ПРА_К-0008724 від 12.03.2025 на + 97 346,10 грн; № ПРА_К-0008455 від 05.03.2025 на + 734,49 грн; № ПРА_К-0008532 від 09.03.2025 на – 4 243,35 грн; № ПРА_К-0008927 від 17.03.2025 на – 3 302,72 грн; № ПРА_К-0009013 від 19.03.2025 на + 20 118,21 грн; № ПРА_К-0008837 від 14.03.2025 на + 8 643,40 грн; № ПРА_К-0008833 від 03.03.2025 на – 4 631,55 грн), які відповідно до умов договору враховуються при визначенні загальної заборгованості шляхом сальдування.
Водночас суд встановив, що відповідач у 2025 році не здійснив оплату за надані послуги у встановлені договором строки, внаслідок чого станом на 16.04.2025 утворилася заборгованість у розмірі 47 519 502,65 грн, яка сформована з урахуванням актів наданих послуг і коригувань та складається з сум за періоди: січень 2024 року – 115 598,90 грн, лютий 2024 року – 97 346,10 грн, березень 2024 року – 734,49 грн, червень 2024 року – 20 118,21 грн, липень 2024 року – 8 643,40 грн, лютий 2025 року – 23 948 717,71 грн, березень 2025 року – 23 328 343,84 грн.
Також суд врахував, що документообіг між сторонами здійснювався через електронні системи з використанням електронного підпису, а визначення обсягів послуг базується на даних адміністратора комерційного обліку та системи управління ринком відповідно до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018.
Встановлені обставини підтверджують факт належного надання позивачем послуг, прийняття їх відповідачем та порушення останнім грошового зобов`язання щодо оплати, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення вказаної суми заборгованості та відповідних нарахувань.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вже зазначалося вище, між сторонами 01.01.2024 укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП, який є публічним договором приєднання, що відповідає положенням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, а отже є належною правовою підставою виникнення господарського зобов`язання.
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичних ресурсів споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів. 
Спеціальне правове регулювання таких відносин визначено Законом України «Про ринок електричної енергії», відповідно до статей 1 та 4 якого діяльність учасників ринку здійснюється виключно на договірних засадах. Отже, на відповідача як користувача системи передачі покладено обов`язок своєчасної та повної оплати отриманих послуг.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк. 
Як встановлено судом, відповідач не виконав обов`язок щодо оплати послуг у строки, визначені п. 6.4. договору, що свідчить про порушення зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України та прострочення боржника відповідно до ст. 612 ЦК України.
За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. 
Тобто саме боржник зобов`язаний довести відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання, однак належних і допустимих доказів цього відповідачем не надано. Натомість матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем послуг та наявність заборгованості у розмірі 47 519 502,65 грн станом на 16.04.2025.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені статтями 611 та 625 ЦК України. Зокрема, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює обов`язок боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування 3% річних у сумі 131 158,45 грн є правомірним, оскільки воно здійснене на суму встановленої заборгованості та відповідає закону. При цьому, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 02.07.2025 у справі № 903/602/24), три проценти річних є мінімальним гарантованим розміром відповідальності, який не підлягає зменшенню судом, що виключає задоволення відповідного клопотання відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги про арифметичну різницю у розмірі 7 546,07 грн, апеляційний суд виходить із того, що сам по собі розрахунок сторони не є належним і достатнім доказом існування помилки у визначенні заборгованості, якщо він не спростовує первинні документи обліку та узгоджену сторонами договірну методологію формування вартості послуг.
Як убачається з матеріалів справи та розрахунку позивача, формування кінцевої суми заборгованості здійснюється не шляхом простого додавання або віднімання окремих коригувальних актів, а на підставі сукупності первинних документів комерційного обліку з подальшим їх узагальненням (сальдуванням) у межах відповідних розрахункових періодів. Зазначені акти коригування є елементами єдиного розрахункового механізму та підлягають врахуванню у складі загального балансу взаємних зобов`язань сторін, а не ізольованому застосуванню до окремого періоду.
Спірна сума виникла внаслідок різного підходу сторін до врахування актів коригування, однак суд апеляційної інстанції встановив, що визначальною є не арифметична операція, наведена відповідачем, а юридична природа коригувань та їх належність до конкретних розрахункових періодів.
Правове регулювання спірних відносин чітко визначає механізм формування вартості послуг з передачі електричної енергії. Відповідно до умов договору № 0503-02041-ПП від 01.01.2024, а також положень Правил ринку та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, обсяг фактично наданих послуг і їх вартість визначаються на підставі первинних облікових документів, а саме актів приймання-передачі послуг, сформованих на підставі даних адміністратора комерційного обліку, з можливістю їх подальшого уточнення шляхом складання актів коригування за результатами врегулювання розбіжностей та оновлення даних комерційного обліку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачем при визначенні суми заборгованості у розмірі 47 519 502,65 грн було здійснено комплексний розрахунок із урахуванням усіх актів приймання-передачі послуг за спірні розрахункові періоди (січень-березень 2024 року, червень-липень 2024 року, лютий-березень 2025 року), а також відповідних актів коригування (зокрема № ПРА_К-0008532 від 09.03.2025 та № ПРА_К-0008927 від 17.03.2025), складених у березні-квітні 2025 року за результатами оновлення даних комерційного обліку. При цьому зазначені акти коригування були сальдовані (взаємно враховані) у складі загального розрахунку заборгованості, що прямо відповідає умовам п. 6.4 договору та загальним принципам функціонування ринку електричної енергії.
Отже, твердження про арифметичну різницю у 7 546,07 грн фактично ґрунтується на виокремленні окремих елементів розрахунку без урахування їх системного взаємозв`язку, передбаченого договором та спеціальним регулюванням ринку електричної енергії. Такий підхід є методологічно неправильним, оскільки підміняє договірну модель визначення вартості послуг (через сальдований результат усіх актів) простим механічним підсумовуванням окремих коригувань.
Доводи апелянта про те, що позивачем нібито враховано виключно акти коригування у бік збільшення вартості послуг та проігноровано коригування у бік зменшення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Навпаки, аналіз розрахунку позивача та досліджених доказів свідчить про те, що коригування, які впливають на спірний період, були враховані у повному обсязі.
Водночас акти коригування, на які посилається відповідач (зокрема щодо квітня та травня 2024 року), об`єктивно не можуть впливати на розмір заборгованості у межах цієї справи, оскільки зазначені періоди не входять до предмета позову та не охоплюються заявленими позовними вимогами.
Більше того, як правильно встановив суд першої інстанції, коригування за квітень-травень 2024 року стосуються інших розрахункових періодів та були враховані позивачем у загальному балансі взаєморозрахунків сторін за договором, що підтверджується відповідними фінансовими документами (зокрема рахунками-фактурами) та вже були предметом дослідження в інших судових справах між цими ж сторонами. Таким чином, спроба апелянта штучно включити зазначені коригування до спірних правовідносин у даній справі фактично спрямована на перегляд обставин, які не є предметом розгляду, що суперечить принципу диспозитивності та межам судового розгляду.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 6.5 договору, у разі незгоди з даними, відображеними в актах приймання-передачі послуг, відповідач мав право ініціювати передбачену договором та нормативними актами процедуру оскарження шляхом подання належним чином оформленого повідомлення про розбіжності та звернення до адміністратора комерційного обліку. Однак відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів дотримання такої процедури, що відповідно до умов договору свідчить про акцептування ним відповідних актів без зауважень. 
Відтак посилання на нібито недостовірність або неповноту врахування обсягів послуг є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, здійснений позивачем та покладений в основу рішення суду першої інстанції, є належним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та таким, що відповідає умовам договору і вимогам чинного законодавства. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині не містять нових обставин або доказів, які б спростовували встановлені судом факти, а тому підлягають відхиленню як необґрунтовані.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 277 ГПК України, для зміни чи скасування рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі № 908/1703/25 – без змін.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно з`ясував усі істотні для вирішення спору обставини, надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, правильно встановив характер спірних правовідносин та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі № 908/1703/25 – залишити без змін.
Судовий збір у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов