Справа № 128/1452/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

13 травня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,
за участю секретаря Дусанюк Н.О.,
за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07.04.2026 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «з 05.07.2023 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будучи військовослужбовцем, відповідач усвідомлював, що наявність трьох дітей є формальністю, а тому використовував факт збільшення сім`ї як спосіб створення штучних умов для звільнення з військової служби і отримання відстрочки. Після народження третьої дитини та оперативного звільнення відповідача з військової служби, всупереч очікуванням позивача, відповідач так і не приступив до виконання батьківських обов`язків. Навпаки, отримавши бажаний статус та звільнення, продемонстрував повну відсутність інтересу до виховання та утримання дітей, внаслідок чого вся відповідальність за забезпечення сім`ї лягла на плечі позивача і її батька. Така поведінка підтверджує, що народження третьої дитини було сприйняте відповідачем не як сімейний обов`язок, а лише як формальний інструмент для припинення проходження військової служби, що прямо доводиться його подальшою бездіяльністю та цілковитою відсутністю турботи про дітей після досягнення мети – звільнення в запас. На даний час відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання та не здійснює догляду за малолітніми дітьми. Хоча з 29.10.2024 відповідач зареєстрований за адресою проживання позивача, фактично він із сім?єю не проживає, постійно перебуває в роз`їздах, веде нестабільний спосіб життя та в оселі практично не з`являється. Будь-яка участь відповідача у житті сім`ї відсутня: він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та повністю ігнорує свої батьківські обов`язки щодо їх виховання. Відповідач є молодою та працездатною особою, який має неофіційні доходи, проте свідомо уникає виконання своїх батьківських обов`язків. Своєю бездіяльністю та відсутністю фінансової підтримки відповідач створив критичні життєві труднощі для позивача. Вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходу. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення старшими дітьми повноліття».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 09.04.2026 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судове засідання 12.05.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку.
Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить судовий розгляд проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. 
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання, а також шляхом доставки судової повістки до його електронного кабінету, заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано.
Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
За наслідком викладеного, відповідач, у відповідності до положень статті 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву і не повідомивши суд про причини неявки.
Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (вебадреса сторінки – http://vnr.vn.court.gov.ua).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 12.05.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 05.07.2023 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1389, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.07.2023.
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 27.02.2024, серії НОМЕР_3 від 28.02.2024 та серії НОМЕР_4 від 12.08.2025.
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 НГ України (по стройовій частині) від 17.09.2025, з ОСОБА_2 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянином України військової служби в Національній гвардії України та виключено його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення через сімейні обставини – перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).
У частинах першій-другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Так, при визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку. Будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, відсутні.
Відповідач у судове засідання не з`явився, доказів на спростування обставин, зазначених у позовній заяві, суду не надав.
Отже, аналізуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 07.04.2026.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дітей допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.
Керуючись статтями 141, 180-183, 191 СК України, статтями 4, 76-80, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей– задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідно до їхнього віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 квітня 2026 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць – допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо таку заяву подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Дата складення повного судового рішення – 13.05.2026.

СУДДЯ