Справа № 333/8714/24 
Пр. № 1-кп/333/288/26

ВИРОК
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62022080010000217 від 26.12.2022 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:         АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:      АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,
В С Т А Н О В И ЛА:
Згідно з наказом Державної міграційної служби України №855-к від 19.09.2012, ОСОБА_7 призначено на посаду заступника начальника Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області.
Згідно з наказом №236-кт від 23.09.2021, ОСОБА_7 призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Мелітопольського відділу Управління ДМС у Запорізькій області.
Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 затверджене Положення про Державну міграційну службу України (далі положення), яким визначено повноваження ДМС, у т.ч. те, що ДМС здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності. (п.п. 33, п. 4).
Відповідно до п. 7 цієї ж Постанови, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо i через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.
Згідно із посадовою інструкцією заступника начальника Мелітопольського відділу Управління ДМС у Запорізькій області, останній, відповідно до своїх основних посадових обов`язків, у т.ч. розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері протидії нелегальній (незаконній) міграції, в частині забезпечення складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.ст. 203, ст. 203-1, 204, 205, 206 KУпAП, винесення за цими протоколами постанов про накладення адміністративних стягнень, оформлення матеріалів щодо добровільного повернення, примусового повернення i примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, рішення про заборону в`їзду на територію України, скорочення іноземцям та особам без громадянства строку перебування в Україні, поміщення іноземців до ПTПI, засобами спеціального програмного забезпечення підсистеми "Адміністративні правопорушення ЄІАС УМП", функціоналами "Незаконні мігранти", "Пункт тимчасового перебування іноземців" модернізованої версії підсистеми "Облік іноземців та біженців" ЄІАС УМП. Підписує службові листи, службові записки, довідки та документи інформаційного, довідкового aбo аналітичного характеру, що підготовлені для внутрішнього використання, а також листи інформаційного характеру до інших структурних підрозділів територіального органу ДМС.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи i установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
23.12.2022 наказом Голови ДМСУ №352-кт від 23.12.2022 ОСОБА_7 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», було звільнено.
Таким чином, враховуючи викладене, до 23.12.2022 ОСОБА_7 являвся працівником правоохоронного органу.
Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету i територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки е найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Водночас ОСОБА_7 , в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту i неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність i рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах е недоторканною i не може бути змінена та використана без н згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна с суверенною i незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною i недоторканною. 
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення i функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації i децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості i соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням ix історичних, економічних, екологічних, географічних i демографічних особливостей, етнічних i культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища i села.
Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей i не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН i Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували i розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки i оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово було продовжено, та який діє i на теперішній час.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні a6o в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, ii територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав i свобод людини i громадянина та прав i законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів i військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Мелітопольський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.
3 метою встановлення i зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
У свою чергу,   ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді заступника начальника Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань i життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території м. Мелітополя та інших населених пунктів Запорізької обл., усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, силових та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Мелітополя, системи органів державної влади рф, у тому числі силової, з метою становлення i зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно з кінця травня 2022 року (більш точного часу в ході проведення судового розгляду встановити не виявилось за можливе) i до теперішнього часу, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання i практичні навики, отримані в Україні, вступив до лав незаконно створеного окупантами міграційного органу та перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконував вказівки i розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф.
Зокрема, ОСОБА_7 брав участь у прийнятті осіб у громадянство російської федерації на території окупованого м. Мелітополя, видачі паспортів рф, організації псевдореферендуму, проведеного окупаційною владою рф, схиляв осіб до співпраці із ними, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Так, ОСОБА_7 , з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному окупантами міграційному органі, очоливши його, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.
Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газет «Урядовий кур`єр» та «Голос України», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 20.05.2025 року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_7 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до позиції сторони захисту, захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Загалом, під час спеціального судового провадження порушуються принципи змагальності, безпосереднього дослідження судом доказів, диспозитивності. На думку захисника, стороною обвинувачення не доведена вина його підзахисного та чи його дії були вимушені і тому кримінальне провадження потрібно закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні такими доказами.
Так, судом визнано, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України, є загальновідомими фактами, що не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.
Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 колегія суддів встановила, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя працював начальником Мелітопольського відділу з питань громадянства УДМС в Запорізькій області.  ОСОБА_7 був його заступником. 24.02.2022 року відділ ще працював, після обіду надійшов наказ про зупинення роботи. Після згоди з керівництвом, в подальшому продовжили роботу: видавали документи, паспорти громадян України, ще вносили інформацію в закордонні паспорти. Виходили на роботу неповним складом відділу в кількості 5 чоловік, в тому числі і ОСОБА_7 виходив працювати. Зазначив, що в квітні він пішов у відпустку, та на початку травня 2022 року вирішив виїхати на підконтрольну Україні територію. ОСОБА_7 йому повідомив, що він не має таких намірів виїздити. Через деякий час йому особисто передзвонив ОСОБА_7 та повідомив, що окупаційна влада запропонувала йому зібрати весь склад відділу і зайняти посади в органі держави рф, який буде оформлювати паспорти громадян рф. Не всі співробітники з відділу погодилися на цю пропозицію. ОСОБА_7 також йому повідомив, що йому запропонували посаду начальника відділу, на що він погодився та сказав що не має іншого вибору. На наступний день після цієї розмови пропав зв`язок з ОСОБА_9 . Через 2-3 тижні ОСОБА_7 йому знову зателефонував та повідомив, що він почав працювати, проходить стажування, вивчає законодавство рф. Щодо примусу та тиску відносно ОСОБА_9 та його родини з боку влади рф останній йому не повідомляв.
Із показів допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 колегія суддів встановила, що остання працювала головним спеціалістом Мелітопольського відділу з питань громадянства УДМС в Запорізькій області.  ОСОБА_7 працював заступником начальника даного відділу. В квітні 2022 року вона виїхала на контрольовану Україні територію. ОСОБА_7 залишився в м.Мелітополь. Зі слів колег їй відомо що 31.05.2025 року влада рф запропонувала ОСОБА_7 зайняти посаду керівника відділу, на що він погодився.
Із показів допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 колегія суддів встановила, що остання працювала головним спеціалістом Мелітопольського відділу з питань громадянства УДМС в Запорізькій області.  ОСОБА_7 працював заступником начальника даного відділу. З 25.02.2022 року відділ продовжив працювати в закритому режимі: видавали закордонні паспорти громадян України, вклеювали фотокартки дітей в закордонні паспорти. В такому режимі працювали до травня 2022 року. У відділ приїхали представники влади рф, зібрали працівників і запропонували зайняти посади у такому ж відділі рф. ОСОБА_7 пішов їх проводити, повернувшись, повідомив, що йому запропонували зайняти посаду начальника відділу, на що він погодився. З боку представників рф будь-якого тиску та примусу не було, їх не залякували. У всіх була можливість покинути окуповану рф територію.
Крім показів свідків, колегією судів досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України:
- повідомленням заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про встановлення факту вчинення кримінального правопорушення громадянином України ОСОБА_7 , який знаходячись на тимчасово окупованій території надав згоду представникам збройних формувань співпрацювати з військовими рф;
- із протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 18.08.2023 року, а саме зняття інформації з інтернет мессенджеру «Телеграмм», який зареєстрований за мобільним номером НОМЕР_1 та який належить ОСОБА_12 , та з інтернет мессенджеру «Телеграмм», який зареєстрований за мобільним номером НОМЕР_2 та який належить ОСОБА_13 , встановлено, що наявна група під назвою «Миграционная». Група створена 07.06.2022 року, в яку входять 23 особи, серед яких є « ОСОБА_7 », який 07.06.2022 року в групу відправив дві фотокартки та бланк заяви на звільнення з державної служби. 15.06.2022 року  ОСОБА_7 повідомляє учасників групи про збори на завтра на 07:30 в приміщенні на роботі мовою оригіналу «будет разговор, рты всем прикрыть, переписку оставить до завтра». 02.07.2022 року  ОСОБА_7 викладає оголошення «Завтра в 07:30 встречаемся в здании цнапа, без опозданий»; 23.07.2022 року «Коллеги сбор в понедельник в 07:00 в здании М-2», 04.08.2022 року «отпишитесь у кого еще нет удостоверения из назначенных сотрудников», «пока нет бланков сообщим как появятся»;
- із протоколу огляду від 27.10.2022 року, відповідно до якого, свідку ОСОБА_8 пред`явлено для огляду публікацію у соціальній мережі «Інстаграмм» із фотоматеріалами, на яких в т.ч. зображений ОСОБА_7 , під якими міститься наступний текст мовою оригіналу « Спустя две недели после фейкового референдума, в Мелитополе прошло награждение командного состава УВД. За «почетную» миссию наставлять на людей автомат и принуждать к участию в избирательном фарсе, скурвившихся полицейских наградили грамотами. Их вручил псевдо-начальник УВД по Мелитополю и Мелитопольскому району ОСОБА_15 . … В частности в кадр попали полицейские предатели:… ОСОБА_16 .» На фото ОСОБА_7 отримує та тримає в руках предмет, схожий на грамоту з символікою рф (триколор, герб). Оглянувши публікації свідок ОСОБА_8 пояснив, що чоловік, який отримує грамоту є його підлеглим, а саме це заступник начальника Мелітопольського УДМС в Запорізькій області ОСОБА_7 , який залишився у м. Мелітополь та працює у незаконно створеному російською федерацією органі, аналогічному українській Державній міграційній службі, на користь окупаційної влади рф;
- із протоколу огляду від 06.07.2022 року, встановлено, що у інтернет-браузері «Опера» при відкритті вкладки «Новини» висвітлюються новини, деякі з яких з прикріпленими відеозаписами. В ході огляду новин встановлено, що 11.06.2022 о 08:06 серед новин опубліковано статтю з назвою мовою оригіналу «Стало известно, кто в Мелитополе организовывает выдачу паспортов страны-агрессора». «В здании Административного центра по улице Чернышевского оккупанты организовали ФМС -отделение федеральной миграционной службы. На рецепшн нацепили герб рифи и ведут прием документов у граждан для выдачи паспортов страны агресора и оформления гражданства». «Возглавил службу экс-зам начальника Мелитопольского городского отдела управления государственной миграционной службы Украины ОСОБА_16 »
У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_7 . 
Відомості, що ОСОБА_7 звертався з клопотанням про припинення/втрату громадянства, відомості про припинення ним громадянства України суду не надано.
Крім того, під час судового розгляду було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 62022080010000217, постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, постанову про оголошення розшуку підозрюваного, ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування, відомості щодо діяльності Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області. Також були досліджені докази направлення обвинуваченому ОСОБА_7 відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України. 
Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст.87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, та судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні письмові докази відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, складені уповноваженими процесуальними особами відповідно, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом встановлено не було.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Під час судового розгляду стороною захисту не заявлялось інших клопотань щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення очевидно недопустимими. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Згідно зі ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Так, зі змісту письмових доказів, показів свідків судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді заступника начальника Мелітопольського міського відділу УДМС в Запорізькій області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, приблизно в травні 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. 
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.
У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, важливе значення має добровільність.
Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, показаннями свідків, підтверджується відсутність будь-якого примусу щодо ОСОБА_7 , а відтак, і цілковитої добровільності його дій. З показів свідків встановлено, що тиску з боку представників рф до співпраці на працівників Мелітопольського міського відділу УДМС в Запорізькій області не було, кожен з них мав можливість виїхати з тимчасово окупованої території. 
Окрім того, окупація території Мелітопольського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні свідків, колегією суддів не встановлено.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зраду ОСОБА_7 ..
Щодо тверджень захисника про порушення під час провадження основних засад кримінального провадження, то суд вбачає за необхідне зазначити, що процедура in absentia допускається кримінальним процесуальним законодавством. Під час спеціального судового провадження обвинуваченому було забезпечено право на захист та доступ до правосуддя. Так, суд у передбачений законом спосіб, неодноразово повідомляв обвинуваченого про час і місце проведення судових засідань, забезпечував захиснику можливість приймати участь у дослідженні доказів, висловлюватися з цього приводу і заявляти клопотання.
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 111 КК України, як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також враховуючи, що останній вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягали у державній зраді, переході на бік ворога в умовах воєнного стану, а саме у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території, колегія суддів вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
Призначаючи покарання, колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
При цьому, при призначенні покарання суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання. Також з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_7 не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Згідно зі ст.55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи, суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи обставини справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_7 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, і позбавленням обвинуваченого третього рангу державного службовця. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти виправленню ОСОБА_7 ..
Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, сторони клопотань про обрання запобіжного заходу не заявляли.
По справі цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади (у т.ч. правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.54 КК України, позбавити ОСОБА_7 третього рангу державного службовця.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні не обирався. 
Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2022 року (справа № 333/5739/22, пр. № 1-кс/333/1707/22) на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на 3/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на 2/3 частки мотоцикла Suzuki Desperado 400 400, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4-залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації належного йому майна на користь держави. 
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуюча суддя        ОСОБА_1  

Судді           ОСОБА_2 

ОСОБА_3