КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 11-кп/824/3196/2026   Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження заапеляційною скаргою прокурора Солом`янської окружної прокуратури на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №12025100170000093 від 24.06.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брест, Республіки Білорусь, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Святошинського районним судом міста Києва 22.05.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 6 місяців,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2025 року та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 24.06.2025 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2022р. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого було продовжено у подальшому Указами Президента України від 14.03.2022р. за № 133/2022, 21.04.2022р. за № 259/2022, 17.05.2022р. за № 341/2022, 12.08.2022р. за № 573/2022, 07.11.2022р. за № 757/2022 до 19.02.2023р., 06.02.2023р. за № 58/2023 до 20.05.2023р., 02.05.2023р. за № 254/2023, 27.07.2023р. за № 451/2023, 08.11.2023р. за № 734/2023, 06.02.2024р. за № 49/2024, 06.05.2024р. за № 271/2024, 23.07.2024р. за № 469/2024, 07.11.2024 за № 740/2024, 14.01.2025р. за № 26/2025, 15.04.2025р. за № 235/2025 до 07 серпня 2025 року.
ОСОБА_8 , в період запровадженого на території України воєнного стану, вчинив умисний злочин, за наступних обставин.
Так, 24.06.2025 року, приблизно о 00 год. 59 хв., ОСОБА_8 , перебував у приміщенні кафе «Ван Лав», розташованого в холі Центрального залізничного вокзалу, за адресою: м. Київ, Вокзальна площа1, де побачив на столі мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний мобільний телефон, який належить потерпілій ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно з місця скоєного злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-25/38948-ТВ від 25.06.2025 року, на загальну суму 31499 грн. 67 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 рокускасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікувати його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , визнати рецидив злочинів; в іншій частині вирок залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимостей, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання не вчинять нового кримінального правопорушення.
Згідно ч. 5 ст. 90 КК України перебіг строку погашення судимості переривається та обчислюється заново, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення. 
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, виключивши кваліфікаційну ознаку «вчинене повторно», посилаючись на те, що така кваліфікація є помилковою, оскільки відповідно до ст.89 КК України обвинувачений вважається таким, що не має судимостей за раніше вчинені злочини.
Однак, із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово судимий: вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2010 року за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі; вироком Орджонікідзенського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2013 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, 70, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі; вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі; вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17.03.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 5 місяців арешту; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України 3 місяці арешту, звільнений з місць позбавлення волі 03.12.2021 року по відбуттю строку покарання; вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22.05.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців пробаційного нагляду.
Таким чином, судимість за ч. 2 ст. 185 КК України не погашена, що свідчить про наявність безумовної підстави для кваліфікації дій останнього за ознакою «вчинене повторно», оскільки відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.
Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що судимість за ч. 1 ст. 263 КК України також є не погашеною, що свідчить про наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, передбачену ст. 67 КК України, - рецидив злочинів.
Крім того, згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що
пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим (спеціальна превенція), так й іншими особами (загальна превенція).
З огляду на принципи співмірності та індивідуалізації покарання воно за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Зміст поняття «явно несправедливе покарання» охоплює не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру, яка вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним законом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене для досягнення його цілей, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу винного.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, судом першої інстанції у повній мірі не дотримано ст. 65 КК України, зокрема особу обвинуваченого, який раніше судимий, що, на переконання колегії суддів, лише формально судом враховано та належним чином не вмотивовано, чому саме такий строк покарання буде відповідати меті покарання у розумінні ст. 50 КК України за умови наявності такої кількості судимостей у особи за аналогічні правопорушення.
При цьому, ОСОБА_8 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення не відбувши покарання за попереднім вироком суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судом не надано належної оцінки ступеню суспільної небезпеки, яку несе в собі особа обвинуваченого, особливості і обставини вчинення даного конкретного кримінального правопорушення, не враховано цього судом при призначенні міри покарання та не додержано вимог кримінального закону.
Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.
Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року- скасуванню.
Керуючись ст.ст. 376, 404,405, 407, 408, 409, 411, 413 КПК України, колегія суддів,
ЗАСУДИЛА: 
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 рокускасувати в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 та призначеного покарання.
Ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
Кваліфікувати його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , визнати рецидив злочинів. 
Призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. 
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: _____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4