ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 913/72/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р., 

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Смирнова Ю.М.)
від 06.10.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.)
від 18.02.2026

у справі №913/72/25 

за позовом Заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Будрегіон"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство "Троїцьке територіальне медичне об`єднання"
про стягнення 5 469 719,51 грн,

за участю представників учасників справи:
прокуратури - Пальонна О.О.
позивача - не з`явилися
відповідача - не з`явилися
третьої особи - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Будрегіон" (далі - ТОВ "БГ "Будрегіон") про стягнення 5 469 719,51 грн.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилався на те, що укладені 18.03.2022 між Комунальним некомерційним підприємством "Троїцьке територіальне медичне об`єднання" (далі - КНП "ТТМО") та ТОВ "БГ "Будрегіон" договори підряду №1 та №2 є нікчемними правочинами, відповідно до приписів частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки в період їх укладення та проведення оплат за ними, місцезнаходженням КНП "ТТМО" і відповідача була тимчасова окупована територія. З урахуванням того, що спірні договори є нікчемними, в силу частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачені за договорами кошти в розмірі 5 469 719,51 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №913/72/25 у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки прокурором не доведено походження спірних коштів саме з державного бюджету та підстав їх повернення саме на користь позивача, а також невірно визначені наслідки нікчемності/недійсності договорів підряду, які, в свою чергу, є повністю виконаними сторонами.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №913/72/25 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з тих самих мотивів, що і суд першої інстанції. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №913/72/25, Заступник керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України звернувся з касаційною скаргою, якою просить оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. Підставами касаційного оскарження Заступник керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України визначив пункти 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

3.4. Заступник керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 09.08.2023 у справі №924/1283/21, від 10.12.2024 у справі №913/14/24 (щодо ефективності способу захисту та застосування статей 2, 3, 5 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення"), від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 (щодо застосування частини другої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"), від 04.11.2025 у справі №911/1353/23, від 04.11.2025 у справі № 913/353/23, від 05.11.2025 у справі №906/4148/23 (щодо застосування частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"), від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15 (щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України), від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 (щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України).

3.5. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

3.6. Також підставою касаційного оскарження зазначає пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: пункти 1, 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу та необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).

Посилається також на те, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права: статей 215, 1212, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, статей 13, 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, статті 5 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та порушенням норм процесуального права: статей 13, 73, 76-79, 86, 91, 96, 182, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Між КНП "Троїцьке територіальне медичне об`єднання", як замовником, та ТОВ "БГ "Будрегіон", як підрядником, укладено договір підряду від 18.03.2022 № 1 (далі - договір підряду-1), відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, обумовлених цим договором виконати на свій ризик, за завданням замовника "Монтаж системи киснепостачання головного корпусу КНП "Троїцьке ТМО", за адресою вул. Виноградна, буд. 11, смт. Троїцьке, Троїцький р-н, Луганська обл." (коригування), код за ДК 021:2015:45231000-5 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, відповідно до чинної редакції Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 в редакції Закону № 114-ІХ від 19.09.2019 із змінами від 24.07.2021 № 1599-ІХ "Про внесення змін до розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про публічні закупівлі"; постанови КМУ від 22.09.2021 № 1012 "Деякі питання закупівлі лікарських засобів необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2"; постанови КМУ від 20.03.2020 № 224 "Про затвердження переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення, локалізацію та ліквідацію спалахів епідемій та пандемій корона вірусної хвороби (COVID-19, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість" (із змінами); постанови КМУ від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану", а замовник прийняти і оплатити вартість наданих робіт у порядку та на умовах передбачених цим договором (пункт 1.1 договору підряду-1).

Пунктом 3.1 договору підряду-1 визначено, що загальна вартість робіт по договору складає 2 871 797,94 грн без ПДВ, яка визначається згідно договірної ціни, (додаток № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору).

Положеннями пункту 3.3 договору передбачено, що замовник після підписання цього договору протягом 90 календарних днів, згідно постанови КМУ № 1070 від 04.12.2019 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних кошів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", перераховує відповідачу аванс 50 % у сумі - 1 435 898,97 грн.

Розділом 12 договору підряду-1 визначені, зокрема, юридичні адреси сторін, а саме: підрядник - 93600, вул. 5-та Лінія, буд. 22-Б смт. Станиця Луганська, Станично-Луганський р-н, Луганська обл.; замовник - 92100, смт. Троїцьке, Троїцький р-н, Луганська обл., вул. Виноградна,11.

Також між КНП "Троїцьке територіальне медичне об`єднання", як замовником, та ТОВ "БГ "Будрегіон", як підрядником, укладено договір підряду від 18.03.2022 № 2 (далі - договір підряду-2), відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, обумовлених цим договором виконати на свій ризик, за завданням замовника "Монтаж системи киснепостачання терапевтичного корпусу КНП "Троїцьке ТМО", за адресою вул. Виноградна, буд. 11, смт. Троїцьке, Троїцький р-н, Луганська обл." (коригування), код за ДК 021:2015:45231000-5 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, відповідно до чинної редакції Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції Закону № 114-ІХ від 19.09.2019 із змінами від 24.07.2021 № 1599-ІХ "Про внесення змін до розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про публічні закупівлі"; постанови КМУ від 22.09.2021 № 1012 "Деякі питання закупівлі лікарських засобів необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2"; постанови КМУ від 20.03.2020 № 224 "Про затвердження переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення, локалізацію та ліквідацію спалахів епідемій та пандемій корона вірусної хвороби (COVID-19, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість" (із змінами); постанови КМУ від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану", а замовник прийняти і оплатити вартість наданих робіт у порядку та на умовах передбачених цим договором (пункт 1.1 договору підряду-2).

Згідно з пунктом 3.1 договору підряду-2 загальна вартість робіт по договору складає 5 195 843,14 грн без ПДВ, яка визначається згідно з договірною ціною (додаток №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору).

Пунктом 3.3 договору підряду-2 встановлено, що замовник після підписання цього договору протягом 90 календарних днів, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних кошів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", перераховує відповідачу аванс 50% у сумі - 2 597 921,57 грн.

Розділом 12 договору підряду-2 визначені, зокрема, юридичні адреси сторін, а саме: підрядник - 93600, вул. 5-та Лінія, буд. 22-Б смт. Станиця Луганська, Станично-Луганський р-н, Луганська обл.; замовник - 92100, смт. Троїцьке, Троїцький р-н, Луганська обл., вул. Виноградна,11.

Виконання відповідачем робіт за договором підряду-1, підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 19.07.2022 №1 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 19.07.2022, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді копій.

Виконання відповідачем робіт за договором підряду-2, підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 19.07.2022 №1, актом приймання виконаних будівельних робіт від 19.07.2022 №2 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 19.07.2022, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді копій.

Оплата за договором підряду-1 здійснена КНП "ТТМО" на користь відповідача на загальну суму 2 871 797,94 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 07.06.2022 №1866 на суму 1 435 898,97 грн (попередня оплата) та від 19.07.2022 №1698 на суму 1 435 898,97 грн (виконання робіт).

Оплата за договором підряду-2 здійснена КНП "ТТМО" на користь відповідача на загальну суму 2 597 921,57 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.06.2022 №1867 на суму 2 597 921,57 грн (попередня оплата).

Таким чином, загальна сума сплачених КНП "ТТМО" грошових коштів на користь відповідача за договорами підряду становить 5 469 719,51 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор стверджує, що договори підряду №1 та №2 є нікчемними, в силу приписів частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та в силу частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим сплачені кошти за наведеними договорами в загальному розмірі 5 469 719,51 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Також прокурор стверджує, що джерелом фінансування закупівлі робіт за вказаними договорами підряду є позивач.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

5.2. Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі №910/20309/21 зазначив, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

5.3. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

5.4. За приписами частини першої статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

5.5. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан.

5.6. Згідно з частиною третьою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

5.7. Військова агресія російської федерації проти України, у вигляді широкомасштабного наступу (вторгнення) на територію України, зокрема, з 24.02.2022 із застосуванням зброї, визнана судом загальновідомою обставиною, відтак не потребує доказування на підставі приписів частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (в редакції станом на дату укладення договорів підряду) здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу 2 частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

5.9. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004 - до тимчасово окупованої території України відноситься:

- Станично-Луганська селищна територіальна громада; код: UA44160050000040019; датою початку тимчасової окупації є 24.02.2022;

- Троїцька селищна територіальна громада; код: UA44100130000017965; датою початку тимчасової окупації є 06.03.2022.

Отже, за висновком судів, укладені між відповідачем та третьою особою спірні договори підряду, є нікчемними в силу приписів частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

5.10. За доводами касаційної скарги судами попередніх інстанцій не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 щодо застосування положень частини другої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до підписаних сторонами правочину актів. За переконанням скаржника, як договори підряду, так і підписані сторонами до таких договорів довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 19.07.2022, акти приймання виконаних будівельних робіт від 19.07.2022, акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт є нікчемними правочинами.

Як зазначає прокурор у касаційній скарзі, ним неодноразово наголошувалося на нікчемності актів та довідок як правочинів, втім зазначене залишилося поза увагою суді попередніх інстанцій та не надано правову кваліфікацію зазначеним доводам.

Також за доводами касаційної скарги прокурор зазначає про неврахування судами першої та апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.11.2025 у справі №911/1353/23, від 04.11.2025 у справі № 913/353/23, від 05.11.2025 у справі №906/4148/23 щодо застосування частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо заборони на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт та послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію (на момент виникнення спірних відносин була частина перша статті 13-1 вказаного Закону).

Ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанції не робили висновку про застосування зазначеної норми права, не висловлювалися про доцільність її застосування.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, суди обох інстанцій дійшли висновків, що укладені між відповідачем та третьою особою спірні договори підряду є нікчемними в силу приписів частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Не вбачає підстав для її застосування і суд касаційної інстанції, оскільки у цій справі спірні договори підряду є нікчемними саме відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", з огляду на що, колегія відхиляє доводи скаржника про неврахування правової позиції Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

5.11. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор стверджував, що джерелом фінансування закупівлі робіт за вказаними договорами підряду є позивач. При цьому прокурор наполягав, що джерелом надходжень коштів на рахунки КНП "Троїцьке територіальне медичне об`єднання" були саме договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення 5 469 719,51 грн, сплачених за нікчемними правочинами, виходили з того, що платником за договорами підряду є КНП "Троїцьке територіальне медичне об`єднання", а призначення платежів стосуються виключно попередньої оплати та оплати виконаних робіт за договорами підряду, з огляду на що дійшли висновків, що прокурором не доведено походження спірних коштів саме з державного бюджету та підстав їх повернення саме на користь позивача. 

5.12. У справі №913/14/24 Верховний Суд, на незастосування висновків якої наполягає скаржник, зазначав, що відповідно до статей 14, 16, 17, 18, 19 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи.

Держава підтримує господарську діяльність у сфері охорони здоров`я.

Фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, незаборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.

Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я та фізичними особами-підприємцями, які зареєстровані та одержали в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення.

Договори про медичне обслуговування укладаються у межах бюджетних коштів, передбачених на охорону здоров`я на відповідний бюджетний період, на підставі вартості та обсягу послуг з медичного обслуговування, замовником яких є держава або органи місцевого самоврядування.

Держава організовує матеріально-технічне забезпечення охорони здоров`я в обсязі, необхідному для надання населенню гарантованого рівня медичної та реабілітаційної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Надавачами медичних послуг є заклади охорони здоров`я всіх форм власності та фізичні особи-підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та уклали договір про медичне обслуговування населення з Уповноваженим органом Національної служби здоров`я України.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також для підтримки державних некомерційних підприємств охорони здоров`я, зокрема, щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та фахівців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства в державно-приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України "Про державно-приватне партнерство".
Відповідно до статті 5 зазначеного Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" програма медичних гарантій базується на таких принципах, як, зокрема, законодавче визначення умов і порядку фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій; цільове та раціональне використання коштів, передбачених на фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що очевидним є наявність інтересів держави у правовідносинах, які складаються під час реалізації закладами охорони здоров`я своїх функцій у сфері медичного обслуговування населення, у тому числі під час закупівлі товарів за рахунок коштів державних фінансових гарантій у сфері медичного обслуговування населення.

Тобто бюджетні кошти державних фінансових гарантій у сфері медичного обслуговування населення є державними коштами, розпорядником яких є Національна служба здоров`я України.

Водночас лікарні як надавачі медичних послуг населенню отримують від розпорядника зазначені кошти та мають забезпечити їх використання в межах своєї статутної діяльності, яка є некомерційною та неприбутковою, а саме: ціллю використання таких коштів відповідно до статті 5 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" має бути надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів населенню.

5.13. У справі, що переглядається, прокурор зазначає, що відповідно до статуту КНП "Троїцьке ТМО" підприємство є лікарняним (амбулаторним та стаціонарним) закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги первинної та вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим статутом.

Джерелами формування майна та коштів підприємства є, у тому числі, цільові кошти та кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення (пункти 6.3.4, 6.3.5 статуту).

Відповідно до Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

Таким чином КНП "Троїцьке ТМО" є учасником бюджетного процесу та наділена повноваженнями укладати договори за рахунок бюджетних коштів, у даному випадку державних фінансових гарантій, виділених серед іншого для цілей боротьби з коронавірусною хворобою.

5.14. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, прокурором наголошувалося, зокрема, на наступному.

Відповідно до наданих копій платіжних доручень оплата за договорами підряду здійснювалась з наступних рахунків КНП "Троїцьке ТМО":

- UA323046650000026000300323958, відкритому у філії Луганське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк" (попередня оплата за договорами підряду № 1 та № 2, платіжні інструкції № 1866 від 07.06.2022 на суму 1 435 898,97 грн та № 1867 від 07.06.2022 на суму 2 597 921,57 грн відповідно);

- НОМЕР_1 , відкритому у Луганській філії АТ КБ "Приватбанк" (оплата за виконання робіт за договором підряду № 1, платіжне доручення № 1698 від 19.07.2022 на суму 1 435 898,97 грн).

Відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_2 , відкритому у філії Луганське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк", за період з 01.01.2022 до 25.10.2023 єдиним джерелом надходжень на вказаний рахунок є кошти Національної служби здоров`я України (позивача), сплачені за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Загальна сума таких надходжень за період з 01.01.2022 до 07.06.2022 (дата здійснення попередньої оплати за договорами підряду № 1 та № 2) становить 24 816 793,80 гривень.

В свою чергу відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_1 , відкритому у Луганській філії АТ КБ "Приватбанк", за період з 01.01.2022 до 25.10.2023 головним джерелом надходжень на вказаний рахунок також є кошти Національної служби здоров`я України (позивача), сплачені за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Загальна сума таких надходжень за період з 01.01.2022 до 19.07.2022 (дата здійснення оплати за виконання робіт за договором підряду № 1) становить 2 642 552,32 гривень.

Розмір інших надходжень на вказаний рахунок за період з 01.01.2022 до 19.07.2022 становить 101 895,96 грн (у т.ч. за категоріями відповідно до призначення платежів: "Сплата за медогляд" - 54 196,38 грн; "За послуги/товари" - 5 215,55 грн; "Оплата оренди приміщення за місяць" - 21 916,17 грн; "Відшкодування комунальних послуг" - 7 499,61 грн; "Доплата за оренду приміщення" - 0,44 грн; "Сплата за зубопротезування" - 11 014,61 грн; "Сплата за сертифікати" - 193,30 грн; "За лікарню" - 173,90 грн; "Медкомісія воєнкомат" - 606,00 грн; "Повернення платежу" - 1 080,00 грн).

Відповідно до долученої до позовної заяви інформації Національної служби здоров`я України у 2022 році між НСЗУ та КНП "Троїцьке ТМО" було укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 0127-Е122-Р000 від 04.02.2022 та № 0000-Х506-М000 від 18.01.2022.

Втім, суди першої та апеляційної інстанції зазначені доводи прокурора про фінансування третьої особи позивачем не спростували, та не встановили дійсного походження спірних коштів. Суди помилково виходили виключно із зазначеної в платіжних інструкціях інформації про платника та призначення платежів. При цьому, суди не встановили та не навели у своїх рішеннях альтернативних джерел фінансування таких правочинів.

Істотне значення має також те, що сторони договорів підряду при укладенні вказаних правочинів керувались положеннями постанови КМУ № 1070 від 04.12.2019 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (пункти 3.3 договорів підряду). Також, відповідно до пунктів 6.1 договорів підряду № 1 та № 2 від 18.03.2022 оплата виконаних робіт здійснюється замовником після підписання акту форми № КБ-2в. № КБ-3 протягом 5 банківських днів з моменту надходження бюджетних коштів на розрахунковий рахунок замовника. Однак судами не надавалася оцінка положенням спірних договорів підряду.

5.15. Також, суди першої та апеляційної інстанцій у справі № 913/72/25 дійшли висновку, що позивач (Національна служба здоров`я України) не є стороною укладених між відповідачем та третьою особою договорів підряду, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які як зобов`язальні, так і господарські відносини, а тому положення статті 1212 Цивільного кодексу України застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, що в даному випадку свідчить про повернення грошових коштів саме на користь платника за договором, тобто третьої особи (КНП "Троїцьке територіальне медичне об`єднання").

Відповідно до частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 зробив універсальний висновок, у якому зазначив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18, суд розглядаючи справу по суті, повинен вирішити питання, чи є позивач (особа, в інтересах якої поданий прокурором позов) тією заінтересованою особою, про яку йдеться в частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України. При цьому при вирішенні такого питання суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин та оцінки конкретних фактичних обставин справи.

У справі, яка розглядається, позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірних правовідносинах порушений інтерес держави полягав у недодержанні законодавства у сфері використання коштів програми державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, що виділяються з Державного бюджету України, здійснення заходів із забезпечення цільового та ефективного використання яких покладено на Національну службу здоров`я України (НСЗУ), у зв`язку із нераціональним використанням державних коштів, спрямованих на забезпечення медичних програм, перерахування лікарнею коштів попри законодавчої заборони на здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території України в рахунок сплати за нікчемними договорами не відповідає принципу цільового та ефективного використання бюджетних коштів, що завдало шкоди суспільним інтересам, а тому захист таких інтересів є завданням державних органів. 

Розпорядник бюджетних коштів є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням бюджетних коштів, а тому є належним позивачем у справі. До таких висновків прийшов Верховний Суд, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, Верховного Суду Касаційного господарського суду від 09.08.2023 №924/1283/21. Велика Палата Верховного Суду також визначила правомірним й стягнення незаконно сплачених бюджетних коштів до бюджету в особі його розпорядника.

Повноваження Національної служби здоров`я України визначені Законом України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101 (зі змінами).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" основними функціями Уповноваженого органу є, зокрема, реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій; виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; здійснення заходів, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходів з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, встановлених порядком використання коштів програми медичних гарантій і договорами про медичне обслуговування населення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 7 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та підпункту 5 пункту 4 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого Кабінетом Міністрів України у постанові від 27.12.2017 № 1101, на Національну службу здоров`я України покладено обов`язок здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми медичних гарантій, умов договорів про медичне обслуговування населення шляхом здійснення моніторингу у спосіб, передбачений у Типовій формі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №410 "Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій", а також моніторинг виконання договорів про реімбурсацію аптечними закладами.

Програма державних гарантій медичного обслуговування населення (далі - програма медичних гарантій) відповідно до статті 2 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" - це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Отже, законодавство у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, а саме Закон України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та Положення про Національну службу здоров`я України, затверджене Кабінетом Міністрів України у постанові від 27.12.2017 №1101, чітко визначає Національну службу здоров`я України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, уповноважений здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми державних гарантій медичного обслуговування населення, та звертатися до суду з метою виконання покладених на неї завдань.

Аналогічні висновки щодо ефективності такого способу захисту порушених інтересів держави як стягнення безпідставно отриманих суб`єктом господарювання коштів до бюджету в особі Національної служби здоров`я України викладені у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 913/14/24.

У справі № 913/14/24 Верховний Суд погодився із обраним прокурором та застосованим судами способом захисту шляхом стягнення безпідставно отриманих підприємством коштів до бюджету, а саме на рахунок Національної служби здоров`я України, оскільки ці кошти передбачені для реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення та можуть бути використані саме за їх цільовим призначенням для оплати за надання населенню медичних послуг, оскільки повернення коштів на рахунок сторони договору - комунальному некомерційному підприємству (лікарні) не призведе до ефективного захисту порушених інтересів держави, адже відбулося нецільове та нераціональне витрачання бюджетних коштів. 

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що наведені прокурором підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися, оскільки господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Верховного Суду, на які обґрунтовано посилається скаржник та які взяті до уваги колегією суддів під час касаційного перегляду судових рішень. Крім того, господарські суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи.

5.16. Також підставою касаційного оскарження зазначено пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: пункт 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).

Прокуратурою, враховуючи, що до відзиву на позовну заяву долучені копії довідок про вартість будівельних робіт від 19.07.2022, копії актів приймання виконаних робіт від 19.11.2022, копію акта вартості устаткування, зазначаючи, що ці копії викликають сумніви у їх достовірності, двічі було подано клопотання про витребування оригіналів доказів.

Суд першої інстанції проігнорував клопотання прокурора про витребування оригіналів доказів.

Вказані порушення норм процесуального права були наведені в апеляційній скарзі прокурора, в якій знову заявлено клопотання про витребування оригіналів доказів у відповідача.

Проте апеляційний суд в оскаржуваній постанові за результатами розгляду заявленого клопотання про витребування оригіналів доказів обмежився цитуванням положень статті 91 Господарського процесуального кодексу України та без будь-яких мотивів дійшов висновку про необґрунтованість такого клопотання.

Верховний Суд враховує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Верховний Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 7 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 

Верховний Суд неодноразово зазначав, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені (постанови Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 910/2422/22, від 11.05.2023 у справі № 921/477/20, від 27.04.2023 у справі № 927/738/19, від 20.10.2022 у справі № 910/1554/19, від 20.10.2022 у справі № 910/9076/18, від 16.03.2021 у справі № 910/18774/15, від 23.02.2021 у справі № 907/62/18). 

Натомість зі змісту оскаржуваних рішення та постанови не вбачається, що відповідне клопотання Луганської прокуратури було розглянуто та вирішено судами у відповідності з вимогами процесуального закону. 

5.17. Суд звертає увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини друга, п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України). 

З огляду на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

6.1. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

6.2. Пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

6.3. Під час нового розгляду судам слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

7. Судові витрати

7.1. Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України). 

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №913/72/25 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна 

О. Кібенко